ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7892/25      Головуючий суддя І інстанції Пашнєв В. Г.
Провадження № 33/818/1565/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря – Гуржій І.В., 
захисника – Волянюка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Волянюка Д.В. на постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 25 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою,
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у встановленому розмірі.
Оскаржуваною постановою встановлено, що 01 грудня 2025 року о 10 годині 31 хвилини в м. Харкові по вул. Лозівській, 2 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд на стан сп*яніння проводився на місці із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6810, результат огляду 0,55 проміле, з результатом огляду згоден.
ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисником Волянюком Д.В. було подано апеляційну скаргу, в якій він просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 .
В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилався на те, що суд першої інстанції неправильно врахував норми матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт вважає, що матеріали цієї справи не містять відомостей щодо керування особою. яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутній склад правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 та його захисник разом з апеляційною скаргою подали клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного судового рішення було отримано через деякий час після проголошення судового рішення, а пропущений строк є незначним та пов`язаний із проходженням особою, яка притягається до адміністративної відповідальності військової служби.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
В судовому засіданні захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилався на аналогічні зазначеним в апеляційній скарзі обставини.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Волянюка Д.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 528575 від 01.12.2025, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 01 грудня 2025 року о 10 годині 31 хвилини в м. Харкові по вул. Лозівській, 2 транспортним засобом Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд на стан сп*яніння проводився на місці із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6810, результат огляду 0,55 проміле, з результатом огляду згоден.
У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено «без пояснень» та власний підпис ОСОБА_1 (а.с.1), що свідчить про те, що водій був ознайомлений із змістом протоколу та скористався своїм правом передбаченим ст. 63 Конституції України Разом з тим, будь яких заперечень щодо керування ним транспортним засобом ОСОБА_1 не надав. 
Відповідно до відомостей довідки інспектора К. Галкіної, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 Таким чином, не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 (а.с. 3).
Відомостями акту огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу, а також доданої до нього роздруківки результатів проведеного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Результат проведеного огляду з яким погодилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності склав 0,55 проміле (а.с. 4-5).
З відомостей направлення на медичний огляд водій транспортних засобів вбачається, що медичний огляд ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я не проводився у зв`язку з тим, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності пройшла такий огляд на місці зупинки транспортного засобу. 
З відомостей рапорту інспектора поліції А. Волоцик вбачається, що приблизно о 10 год 30 хв 01.12.2025 під час патрулювання було зупинено автомобіль Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_1 , який мав іноземну реєстрацію. Під час проведення процесуальних дій було встановлено особу водія ОСОБА_1 у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою засобів вимірювальної техніки. З результатом огляду, який склав 0,55 проміле ОСОБА_1 погодився.
Відомостями відеозапису, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що до транспортного засобу ОСОБА_1 , який припаркований згідно Правил дорожнього руху з увімкненими сигналами аварійної зупинки. З водійського місця виходить ОСОБА_1 , особу якого було встановлено згодом за посвідченням водія. Водій відразу зазначає працівникам поліції, що є військовослужбовцем та запитує стосовно маршруту подальшого руху, оскільки навігатор працює некоректно. Після цього, ОСОБА_1 відповідаючи на питання поліцейського зазначає, що прямує до Балаклії. Крім того, належить врахувати, що з відеозапису вбачається, що окрім особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в цьому транспортному засобі нікого не було, а ОСОБА_1 не зазначає про керування цим автомобілем іншою особою (відеофайл export-zyі83 00 хв-02 хв). В подальшому у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 зазначав що вживав NON STOP, оскільки не спав (відеофайл export-zyі83 09 хв-10 хв). Разом з тим, водій виконав законну вимогу поліцейського та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат, з яким погодився ОСОБА_1 склав 0,55 проміле. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 ознайомлено із змістом складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також надано можливість надати пояснення від якої він відмовився.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористався процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд враховує, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання ними матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності, на думку сторони захисту, у матеріалах цієї справи відомостей щодо керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема констатованої по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, встановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що до транспортного засобу ОСОБА_1 , який припаркований згідно Правил дорожнього руху з увімкненими сигналами аварійної зупинки. З водійського місця виходить ОСОБА_1 , особу якого було встановлено згодом за посвідченням водія. Водій відразу зазначає працівникам поліції, що є військовослужбовцем та запитує стосовно маршруту свого подальшого руху, оскільки навігатор працює некоректно. Після цього, ОСОБА_1 відповідаючи на питання поліцейського зазначає, що прямує до Балаклії. Крім того, належить врахувати, що з відеозапису вбачається, що окрім особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в цьому транспортному засобі нікого не було, а ОСОБА_1 не зазначає про керування цим автомобілем іншою особою (відеофайл export-zyі83 00 хв-02 хв). Разом з тим, ОСОБА_1 зазначав що вживав NON STOP, оскільки не спав (відеофайл export-zyі83 09 хв-10 хв). Зазначені відомості надають підстав встановити, що автомобіль Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 перебував у русі, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності розраховувала на те, що рух буде продовжено. 
Крім того, належить врахувати, ОСОБА_1 мав спільний маршрут з іншим водієм, який керував іншим транспортним засобом, рух якого зафіксовано відеозаписом. Спільність цього маршруту підтверджується відомостями відеозапису, що також, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про рух автомобіль Skoda Octavia номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .
Враховуючи фактичні обставини справи, а також пояснення захисника стосовно зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує, що підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є керування транспортним засобом, тобто перебування його у русі. При цьому не важливо чи зупинявся транспортний засіб працівниками поліції чи самостійно. Разом з тим, у цій справі не можна вважати дії працівників поліції стосовно зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 безпідставними, оскільки поліцейський повідомив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності що перевірці підлягають обставини щодо керування транспортним засобом на іноземній реєстрації, що узгоджується з відомостями відеозапису та рапорту поліцейського, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення.
Разом з цим належить врахувати, що судом першої інстанції було допитано працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який фактично встановив статус ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, та зазначив про це в оспорюваному протоколі. Такі відомості, на думку суду апеляційної інстанції, відповідають вимогам ст. 252 КУпАП згідно яких орган чи посадова особа, зокрема працівник поліції, який причетний до складання матеріалів про адміністративне правопорушення та суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати необґрунтованими та суб`єктивними.
Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобом у стані сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання сторони захисту про поновлення строку апеляційного оскарження – задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження Холодногірського районного суду м Харкова від 25 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Волянюка Д.В. - залишити без задоволення.
Постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 25 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков