ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3470/26 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів :
головуючий суддя Грибан І.О.
судді:  Аліменко В.О.
Тереза Ю.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанов, - 

УСТАНОВИВ:

Позивач 27.03.2026 через підсистему «Електронного Суду» звернувся до суду з адміністративним позовом до Новозаводського відділу державної служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просить:
- визнати протиправними дії відповідачів щодо відкриття та здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_1;
- визнати протиправними та скасувати постанови, винесені у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, відкритих за одним виконавчим листом № 6-1306/12, перелік яких наведено в додатках до позову;
- визнати, що дії та постанови, вчинені у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, а також пов`язані з ним дії у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, за відсутності належних правових підстав не створюють правових наслідків для позивача.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.04.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та, зокрема, надано позивачу 10-денний термін з дня вручення копії ухвали суду для усунення недоліків шляхом надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 3993,60 грн або належним чином завірених копій документів, що надають пільги щодо його сплати.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, вказуючи на порушення норм процесуального закону, просить оскаржувану судове рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву та витребувано матеріали адміністративної справи з суду першої інстанції, яка надійшла із суду першої інстанції 07.07.2026 року.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2026 року продовжено строк розгляду справи на розумний та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 22 липня 2026 року.
За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відзив від відповідача на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що протягом установленого судом строку, вказаного в ухвалі суду про залишення позову без руху, позивач не усунув недоліки позовної заяви.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
Пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями160, 161 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених ст.ст. 160, 161 КАС, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 169 КАС України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 1) позовна заява залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог ст.160, 161 КАС України; 2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.
Отже, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої скарги.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали від 14 квітня 2026 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав не усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позову без руху, а саме:
- позивач не надав суду оригіналу документу про сплату судового збору або належним чином завірених копій документів, що надають пільги щодо його сплати, звільняють від сплати або надають право на відстрочення від сплати;
-позивачем не подано клопотання про поновлення строку звернення до суду як і не зазначено підстав, які б надавали суду можливість встановити обставини, що позивач не пропустив строку звернення до суду.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 02.04.2026, суд зобов`язав позивача протягом 10 днів з моменту отримання ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:
1) обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску;
2) належим чином оформленої позовної заяви у відповідності до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та примірнику позовної заяви з додатками для відповідача (відповідачів); викладення позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України;
3) оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 3 993,60 грн або належним чином завірених копій документів, що надають пільги щодо його сплати;
4) доказів, які підтверджують проживання за вказаною в позові адресою, станом на момент подання позовної заяви, копії паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків.
На виконання ухвали суду 05.04.2026 від позивача через «електронний суд» надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач виклав позовні вимоги у новій редакції:
1) визнати протиправними дії Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо здійснення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за виконавчим листом № 6-1306/12 від 15.03.2012 без належно підтверджених правових підстав, а саме:
- щодо прийняття виконавчого провадження до виконання;
- щодо внесення змін до реєстраційних даних виконавчого провадження;
- щодо передачі інформації про позивача особам, які не мали підтвердженого процесуального статусу сторони виконавчого провадження;
- щодо подальшого здійснення виконавчих дій за відсутності належно підтвердженого процесуального статусу стягувача;
2) визнати протиправними дії Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо здійснення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 6-1306/12 від 15.03.2012 без належно підтверджених правових підстав;
3) визнати протиправними та скасувати такі постанови:
- постанову про прийняття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 30.01.2020, винесену в. о. начальника відділу Приліпко В. О.;
- постанову про передачу виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 22.01.2020, винесену в. о. начальника відділу Приліпко В. О.;
- постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 17.02.2020, винесену в. о. начальника відділу Приліпко В. О.;
- постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 23.07.2022, винесену головним державним виконавцем Васильєвим А. С.;
- постанову про прийняття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 30.09.2022, винесену старшим державним виконавцем Гаршиною В. М.;
- постанову про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням НОМЕР_3 від 02.08.2012, винесену головним державним виконавцем Шило Л. М.
Тобто позивач змінив зміст позовних вимог і збільшив їх кількість .
Разом з уточненою позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, заяву про звільнення від сплати судового збору, мотивоване тим, що є військовослужбовцем Національної гвардії України та проходить військову службу в умовах воєнного стану. Також, в альтернативному випадку, просив зменшити розмір судового збору або звільнити від сплати судового збору, оскільки обмежений вільно розпоряджатись коштами, внаслідок оскаржуваних протиправних дій відповідачів, а також сума судового збору є для нього обтяжливою.
Крім того, 08.04.2026 через «електронний суд» позивачем подано додаткові пояснення та докази, а 10.04.2026 додаткові пояснення із збільшенням (зміною) позовних вимог.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем подано не виправлену позовну заяву з тим же предметом позову, а фактично нові заяви з іншими (збільшеними ) позовними вимогами, не надав оцінку змісту уточнених позовних заяв на відповідність вимогам ст.ст. 160, 161КАС України і не врахував виникнення нових підстав для залишення їх без руху.
Щодо строку звернення позивача до суду, колегія суддів враховую наступне.
Відповідно до вимог частини 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні вимоги закріплено і в п.1 частини 2 статті 287 КАС України: « позовну заяву щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав свобод та інтересів».
Колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.
У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку звернення із позовною заявою, суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
У цьому зв`язку, колегія суддів акцентує увагу на тому, що оскаржувана ухвала окрім як висновку про те, що позовна заява не містить зазначення причин пропуску строку звернення до суду, не містить обґрунтування прийняття/відхилення доводів позивача, не містить аналізу та оцінки факту визначення події, з якою пов`язується початок перебігу процесуального строку. 
Отже, суд першої інстанції клопотання про поновлення строку на звернення до суду не розглянув по суті, натомість, обмежився лише вказівкою про не подання заяви про поновлення строку.
Щодо висновків суду про несплату судового збору та відсутність доказів про майновий стан позивача і не спроможність сплати такого, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначені Законом України «Про судовий збір».
Згідно із ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; 
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.
Аналіз наведених положень статті 133 КАС України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення сторони від сплати такого.
Колегія суддів зазначає, що предметом даного спору є оскарження дій та рішень відповідачів в тому числі щодо арешту майна та коштів позивача, як боржника у виконавчому провадженні, що впливає на майновий стан позивача та зачіпає його майнові права. Крім того, позивачем надано докази , що він є військовослужбовцем.
Суд першої інстанції клопотання позивача про відстрочку. Розстрочку та зменшення розміру судового збору по суті не розглянув, обмежившись застереженням про те, що згідно уточнених позовних вимог цей розмір став значно більшим. При цьому, суд першої інстанції не визначив розмір судового збору, що підлягає сплаті за викладених умов, та не проаналізував, чи такий розмір не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік позивача, що може бути підставою для задоволення поданого клопотання.
Таким чином, постановивши ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду по суті заяв та клопотань позивача, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права звернення до адміністративного суду, гарантованого статтею 5 КАС України.
Колегія суддів враховує, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Отже, як свідчить практика Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
За цих умов, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а висновки суду про наявність підстав для повернення позову передчасними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 286, 294, 308, 311, 315, 320, 322, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій та скасування постанов - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.О. Аліменко

Ю.О. Тереза

(повний текст постанови виготовлено 22.07.2026 року)