Справа №487/2576/26
Провадження №2/487/2217/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

01.06.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: 
головуючого-судді Кузьменко В.В.,
за участю секретаря судових засідань Спицької Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, 
ВСТАНОВИВ:
03.04.2026 року ОСОБА_1 звернулись до суду з позовною заявою до Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради, в якій просить визнати договір №12 купівлі-продажу нежитлового приміщення/гаражу/ № НОМЕР_1 , площею 19,1 кв.м., укладений 19 травня 1994 року між ЖЕД асоціацією "Николаевоблагрострой" в особі начальника ЖЕД Євтушенко І.Т. та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсним.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19 травня.1994 року між ЖЕД асоціацією "Николаевоблагрострой" в особі начальника ЖЕД Євтушенко І.Т. та ОСОБА_1 був укладений договір №12 купівлі-продажу нежитлового приміщення/гаражу/ №18, площею 19,1 кв.м.,, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.06.1991 року, довідка ОКДО по агропромисловому будівництву "Николаевоблагрострой" від 26.12.1994 року №186 свідчать, що гаражі на цокольному поверсі по АДРЕСА_1 знаходились на балансі продавця ЖЕУ асоціації "Николаевоблагрострой". Згідно технічного паспорту на індивідуальний гараж АДРЕСА_2 , який був оформлений за замовленням ОСОБА_1 , гараж має фундамент (бетонні блоки), стіни виконані з цегли, рік спорудження - 1991, площа - 19,1 кв.м, розташований на першому поверсі 5 - поверхового житлового будинку, вбудований в будівлю, про що свідчить в т.ч. довідка КП "ММБТІ" від 11.03.2025. Договір виконаний сторонами належним чином і до сьогоднішнього дня ніким не оскаржувався.
Позивач у судове засідання не прибув, представник позивача Кучерява Т.Ю. до початку розгляду справи подала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, розглянути справу за її відсутності, проти заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; Представник відповідача Коган А.О. подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутногсті .
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що 19 травня 1994 року між ЖЕД асоціацією "Николаевоблагрострой" в особі начальника ЖЕД Євтушенко І.Т. та ОСОБА_1 був укладений договір №12 купівлі-продажу нежитлового приміщення/гаражу/ №18, площею 19,1 кв.м.,, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.06.1991 року, довідка ОКДО по агропромисловому будівництву "Николаевоблагрострой" від 26.12.1994 року №186 свідчать, що гаражі на цокольному поверсі по АДРЕСА_1 знаходились на балансі продавця ЖЕУ асоціації "Николаевоблагрострой". Згідно технічного паспорту на індивідуальний гараж АДРЕСА_2 , який був оформлений за замовленням ОСОБА_1 , гараж має фундамент (бетонні блоки), стіни виконані з цегли, рік спорудження - 1991, площа - 19,1 кв.м, розташований на першому поверсі 5 - поверхового житлового будинку, вбудований в будівлю, про що свідчить в т.ч. довідка КП "ММБТІ" від 11.03.2025. 
Позивачем була сплачена обумовлена Договором сума у розмірі 9960000 карб., про що свідчить квитанція від 12.11.1994 року.
Договір виконаний сторонами належним чином і до сьогоднішнього дня ніким не оскаржувався.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі -продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст.227ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст.47ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами, та визнати за позивачем право власності на спірний об`єкт нерухомості
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати договір №12 купівлі-продажу нежитлового приміщення/гаражу/ № НОМЕР_1 , площею 19,1 кв.м., укладений 19 травня 1994 року між ЖЕД асоціацією "Николаевоблагрострой" в особі начальника ЖЕД Євтушенко І.Т. та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: Миколаївська міська територіальна громада в особі Миколаївської міської ради, місце реєстрації: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ЄДРПОУ: 26565573. 

Суддя В.В. Кузьменко