ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року м.Чернігів Справа № 620/6483/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Падій В. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
-визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я за абз. 2 пп. “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з наявністю інвалідності;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 01.05.2026 про звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я за абз. 2 пп. “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з наявністю інвалідності, з урахуванням висновків суду. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 08.06.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позов, в якому вказує, що 05.01.2025 військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації - механік 2 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин та відповідного дозволу самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 , пункт тимчасової дислокації якої розташовувався за адресою: АДРЕСА_2 . Наразі слідчим Другого Слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві - Денисом Смоленком здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62025170020003904 за частиною п`ятою статті 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2025 за фактом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.04.2025 №81-РС ОСОБА_1 призупинено військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2025 №220 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_1 з 17.04.2025. Облікові документи позивача направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ). Таким чином у зв`язку із виключенням ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач з 17.04.2025 не являється військовослужбовцем останньої та з 17.04.2025 не перебуває у штаті Військової частини НОМЕР_1 , а тому у командира Військової частини НОМЕР_1 відсутні повноваження, визначені законом, на прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби та розгляд рапорту про звільнення позивача від 01.05.2026.
Позивач подав до суду відповідь на відзив на позов, в якій категорично не погоджується із твердженнями відповідача, вважає їх незаконними, такими, що спотворюють фактичні обставини справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.
Судом встановлено, що позивач з 08.04.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Оскільки позивач самовільно залишив військову частину наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.04.2025 №81-РС солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу у Збройних Силах України з 19.03.2025. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2025 №220 солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив частину виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 17.04.2025. Облікові документи позивача направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.03.2025 №62025170020003904, накпз командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2025 №81-РС).
Згідно витягу з рішення експортної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Бахмацька міська лікарня» Бахмацької міської ради №141/26/674/В від 28.04.2026 ОСОБА_1 , встановлено третю групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини, строком до 08.04.2027.
З цих підстав позивач звернувся через Армія + до безпосереднього командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 01.05.2026, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із наявністю інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Позивач зазначив, що через наявність інвалідності та за станом здоров`я не має бажання продовжувати військову службу. Просив направити його на військовий облік (надіслати особову справу) до ІНФОРМАЦІЯ_3 . До рапорту додано документи: витяг з рішення ЕКОПФО №141/26/674/В від 28.04.2026, довідка ВЛК №1613 від 22.02.2024, довідка ВЛК № 4370 від 03.07.2024, довідка про обставини травми №7/252 від 31.01.2024, довідка про безпосередню участь у захисті Батьківщини № 3207Д від 20.05.2024.
Також судом встановлено, що слідчим Другого Слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві - Денисом Смоленком здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №62025170020003904 за частиною п`ятою статті 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2025 за фактом вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 . 
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Відповідно до статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно з статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Так у відповідності до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначено підстави для звільнення з військової служби.
Згідно пункту «б» частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: за станом здоров`я, зокрема, за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення, у редакції станом на момент подання рапорту).
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункту 241 Положення).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
На підставі пункту 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби.
Разом з тим, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав. Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням визначені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024 №40, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).
Так пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначено, що одним з видів документів, які створюються у Збройних Силах України є рапорт (заява) -письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерством юстиції України 07.08.2024 за № 1214/42559 (далі -Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктом 2 розділу І Порядку №531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Розділом ІІ Порядку №231 визначено форми рапортів, де зокрема пунктом 1 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. 
Особливості подання та розгляду рапортів у електронній формі регламентовані розділом ІV Порядку №531.
Згідно з пунктами 1, 8, 9, 12, 16, 19 розділу ІV Порядку №531 рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України. Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Підписання та погодження електронного рапорту в СЕДО здійснюється шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.
Безпосередній командир (начальник) надає відповідь на електронний рапорт військовослужбовця шляхом погодження або непогодження рапорту із зазначенням правового обґрунтування та пропозицій і накладенням свого кваліфікованого електронного підпису та/або удосконаленого електронного підпису, та/або з використанням засобів Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу. 
Погодження рапорту в електронній формі безпосереднім та всіма наступними прямими командирами (начальниками) відображається на резолюції до рапорту (додаток 1), на який накладається електронна печатка адміністратора Державного вебпорталу. Даний документ надходить до СЕДО підрозділу разом з файлом рапорту.
Розгляд рапорту командиром (начальником), який має право приймати рішення по суті рапорту, в електронній формі здійснюється шляхом оформлення електронної резолюції про погодження або непогодження рапорту в СЕДО з накладанням кваліфікованого електронного підпису.
Розгляд рапортів, поданих в електронній формі, здійснюється у строки, передбачені пунктом 9 розділу III цього Порядку, встановлених для паперових рапортів.
Згідно пункту 9 розділу ІІІ Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Із системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
З огляду на матеріали справи позивач направив відповідачу рапорт про звільнення його з військової служби від 01.05.2026 в електронному вигляді через Армія +, проте як слідує з матеріалів справи наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2025 №220 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_1 з 17.04.2025 та облікові документи позивача направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) (підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.03.2025 №62025170020003904, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2025 №81-РС).
Отже позивач з 17.04.2025 не є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , а тому командир Військової частини НОМЕР_1 не має повноважень щодо розгляду рапорту позивача від 01.05.2026 про звільнення його з військової служби, що спростовує наявність факту бездіяльності командування військової частини щодо не розгляду вказаного рапорту.
Суд відхиляє посилання позивача на резолюцію в Армія + про відхилення до рапорту, оформленого у електронній формі, в якому підставою відмови зазначено - військовослужбовець знаходиться в СЗЧ, не являться в прямому підпорядкуванні, так як знаходиться в розпорядженні командира військової частини, оскільки в електронному документообігу резолюція повинна бути скріплена електронним цифровим підписом (ЕЦП) відповідної посадової особи, проте матеріали справи такого підпису не містять. 
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю.
Правові підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні, оскільки в позові відмовлено.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ).

Суддя В.В. Падій