ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	Справа № 495/5532/26	
 	Номер провадження 1-кп/495/672/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгороді-Дністровському Одеської області кримінальне провадження, відомості про яке внесено 22.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22024210000000016 за обвинуваченням:
ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (попереднє прізвище ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 )) ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, уродженця села Суговушан, Сабірабадського району Азербайджанської Республіки, що проживає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , приватного підприємця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України,

учасники провадження:
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурор Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_2 ,
захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
21.07.2021 працівниками Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції, у тому числі протидії нелегальній міграції, виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), щодо якого 21.12.2017 Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення про примусове видворення з території України та заборону в`їзду в Україну терміном на п`ять років до 21.12.2022.
При цьому з`ясовано, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.07.2019 в`їхав на територію України через пункт пропуску «Мамалига» Чернівецької області за паспортним документом серії НОМЕР_1 , з приватною метою та межі України не покидав.
21.07.2021 стосовно ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) Тернопільським міським відділом Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області складено протокол про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крім того, відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 18.08.2021.
Разом з тим, добровільно, у встановлений строк, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) територію України не покинув та продовжував перебувати у місті Тернополі без законних підстав і жодних заходів щодо виїзду не вживав.
Після цього, 25.11.2021 Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, у зв`язку з грубим порушенням міграційного законодавства та невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну, відповідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), строком на десять років. 
11.11.2022 ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) покинув територію України.
Надалі, у листопаді 2022 року – квітні 2023 року, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), перебуваючи в Азербайджанській Республіці та достеменно знаючи про рішення Управління Держаної міграційної служби України в Тернопільській області про заборону в`їзду йому на територію України строком на десять років, вирішив незаконно перетнути державний кордон України з метою подальшого перебування на її території. 
Для реалізації свого злочинного умислу і недопущення виявлення працівниками Державної прикордонної служби України вказаної заборони, 17.04.2023 ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) уклав офіційний шлюб з громадянкою Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , після чого він змінив свої анкетні дані з ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримав новий паспорт громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_2 від 21.04.2023.
Отримавши вказаний документ, ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), який змінив свої анкетні дані на ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), перебуваючи за межами України, усвідомлюючи неможливість здійснення ним у встановленому порядку перетину державного кордону України, будучи достовірно обізнаним про те, що йому заборонено в`їзд в Україну, вирішив незаконно потрапити в Україну за паспортом громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_2 від 21.04.2023, на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), не повідомляючи при цьому співробітникам Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду йому на територію України строком на десять років.
У подальшому, 07.05.2023 ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), реалізовуючи свій злочинний умисел, використовуючи паспорт громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), в`їхав на територію України через український пункт пропуску «Старокозаче-Тудора» (неподалік від села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області), що на кордоні з Республікою Молдова, чим завершив власні дії спрямовані на незаконне перетинання державного кордону України.
11.10.2023 працівниками Тернопільського відділу №1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній міграції виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), попереднє прізвище ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), якому 25.11.2021 заборонено в`їзд на територію України.
Отже, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), попереднє прізвище - ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), достеменно знаючи про рішення Тернопільського відділу № 1 Управління Держаної міграційної служби України в Тернопільській області про заборону в`їзду йому на територію України строком на десять років, 07.05.2023 незаконно перетнув державний кордон України з метою подальшого перебування на її території.
2. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Такими діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 332-2 КК України, що полягає в незаконному перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України.
3. Оцінка доказів.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого  ОСОБА_2 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого.
Так, обвинуваченний  ОСОБА_2 , його захисник адвокат ОСОБА_7 та прокурор погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився вищезазначеним порядком.  ОСОБА_2 було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений  ОСОБА_2 підтвердив, що визнає вину в інкримінованих йому діях, повністю підтверджує обставини, викладені в обвинувальному акті.
Зокрема показав суду, що в 2006 році він вперше приїхав в Україну. В 2022 році відносно нього було рішення міграційної служби про видворення. В той час в нього вже були стосунки з ОСОБА_9 . Він повернувся в ОСОБА_10 , там фіктивно одружився, змінив прізвище, паспорт і знову приїхав в Україну в квітні 2023 року. Після повернення в Україні в 2023 році він одружився з ОСОБА_9 , в 2024 році в них народилася дитина. Зараз вони спільно проживають, виховують спільну дитину та дитину ОСОБА_9 від попереднього шлюбу. Україна стала для нього другим домом. Шкодує, що йому довелося порушити закон щоб бути разом з коханою.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю доведена.
Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.
4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставиною, яка пом`якшує покарання  ОСОБА_2 у відповідності до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , у відповідності до ст.67 КК України не встановлено.
5. Мотиви призначення покарання.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого  ОСОБА_11 кримінального обвинувачення, необхідно призначити йому покарання.
Кримінальне правопорушення, як передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні якого визнається винуватим ОСОБА_2 згідно із ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що воно відносяться до категорії нетяжких злочинів, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення правопорушення, зокрема те, що він надав викривальні покази, розкаявся у вчиненому, те, що раніше до адміністративної відповідальності та в силу ст. 89 КК України до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину. Позитивну характеристику, надану ФОП ОСОБА_12 та Благодійною організацією Блігодійний Фонд «Ангел Добра». 
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання, суд вважає, що в даному випадку обвинуваченому ОСОБА_2 слід призначити покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При призначенні міри покарання із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком суд також враховує, що ОСОБА_2 раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки на території України, двох неповнолітніх дітей на утриманні, позитивні характеристики, наданіну ФОП ОСОБА_12 та Благодійною організацією Блігодійний Фонд «Ангел Добра», стійку громадянську позицію, підтримку української державності, що підтверджується копіями наданих квитанцій, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
6. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
На стадії досудового розслідування та під час судового розгляду відносно ОСОБА_2  запобіжний захід не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого суд не вбачає.
Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні. Цивільний позов у цьому кримінальному провадженню не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 128, 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 ( ОСОБА_13 ) (попереднє прізвище ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 ( ОСОБА_13 ) від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 ( ОСОБА_13 ) (попереднє прізвище ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) на період іспитового строку такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_13 ) не обирати.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення..

Суддя          ОСОБА_14