ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
02068, м. Київ, вул. Кошиця, 5-А 
справа № 753/10351/25
провадження № 2/753/13803/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 січня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики №74625137 у розмірі 24 180,54 грн, яка складається з основної суми боргу у розмірі 16 464 грн, заборгованості за відсотками - 7 716,544 грн., та кредитним договором №344307088 у розмірі 24 739,00 грн., яка складається з основної суми боргу у розмірі 5 400,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 19 339,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №74625137, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності та платності. 
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача.
07.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №34430788, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності та платності. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01, умовами якої сторони погодили викласти текст договору у новій редакції.
27.02.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/0225-01 за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача.
Позивач зазначає, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
03.06.2025 до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
За зареєстрованою адресою місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , направлялись ухвала суду про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду без вручення.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою, судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, повістка надсилається за адресою зареєстрованого місця проживання.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року (справа №911/3142/19) сформував висновок, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для належного повідомлення, оскільки отримання листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (суду).
Отже, судом було здійснено усі передбачені ЦПК України дії щодо повідомлення відповідача. Однак відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання відзиву, заперечень чи клопотань, а також не подав заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство з повернення необхідних кредитів» та ОСОБА_1 підписано договір позики №74625137, у сумі 16 464 00,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 23.02.2022 року. Сторони погодили наступні умови договору: процентна ставка 1,99% в день, тип процентної ставки: фіксована (пп. 2.1, 2.2., 2.3. договору). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Вищевказаний договір позики підписаний шляхом використання електронного підпису - одноразового ідентифікатора «е71mtJk5cW». 
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача.
07.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №344307088, у сумі 5 400,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 06.04.2024. Сторони погодили наступні умови договору: денна процентна ставка становить 2,50% в день, тип процентної ставки: фіксована. (пп. 2.1, 8.3., 8.4. договору). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_2 (п. 5.1. договору).
Вищевказаний кредитний договір підписаний шляхом використання електронного підпису - одноразового ідентифікатора «HNEP». 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01, умовами якої сторони погодили викласти текст договору у новій редакції.
27.02.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/0225-01 за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
У частині шостій статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Суд погоджується з тим, що форма укладення договору сторонами була дотримана, оскільки ідентифікація клієнта відбулася через особистий кабінет (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18).
Щодо виконання кредитного договору та доказів наявності боргу.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. Однак, обов`язок позичальника щодо повернення коштів та сплати відсотків виникає виключно з моменту фактичного отримання ним таких коштів. 
Водночас, відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, спирається на сам факт підписання електронного договору та надає власноруч складений розрахунок заборгованості. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичного, зокрема довідки платіжних систем, які можуть підтвердити перерахування первісними кредиторами грошових коштів на виконання умов кредитних договорів № 74625137 у розмірі 16 464,00 грн. та №344307088 у розмірі 5 400,00 грн. на банківські картки відповідача № НОМЕР_1 та №4441-11ХХ-ХХХХ-2555, зазначені в кредитних договорах та погоджену сторонами, відповідно до умов договору.
Суд наголошує, що належними та допустимими доказами видачі кредиту та розміру заборгованості є первинні бухгалтерські документи. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для підтвердження факту руху коштів (надання кредиту та його часткового погашення) фінансова установа зобов`язана надати банківську виписку з особового рахунку клієнта, сформовану відповідно до вимог Положення про організацію операційної діяльності в банках України (затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75), або відповідну квитанцію/платіжне доручення.
Надані позивачем розрахунки заборгованості по переліченим договорам є одностороннім інформаційним документом, який відображає математичне бачення позивачем суми боргу та відображає лише розрахунок, здійснений позивачем, але не є первинним бухгалтерським документом та не доводить факту здійснення господарської операції (передачі грошей). Така правова позиція є сталою у практиці Верховного Суду (постанова від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15, постанова від 04.09.2024 у справі №426/4264/19).
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України), суд приходить до комплексного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять жодного первинного бухгалтерського документа, який би підтверджував факт реального перерахування первісними кредиторами грошових коштів за кредитними договорами № 74625137 та 344307088 на рахунок відповідача. Відсутність факту видачі коштів за кредитним договором виключає виникнення самого грошового зобов`язання, а відтак і підстав для нарахування процентів, пені чи інших платежів.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 205, 207, 512, 514, 517, 526, 626, 638, 1046, 1054, 1077 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 128, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ:          Федір КАЛІУШКО

Дата складання повного тексту рішення - 28.05.2026.