УХВАЛА

14 липня 2026 року 
м. Київ
справа №240/6016/23
провадження № К/990/12777/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Жука А. В.,
суддів: Білак М. В., Уханенка С. А., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року (головуючий суддя Матохнюк Д. Б., судді Сторчак В. Ю., Граб Л. С.) у справі № 240/6016/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, військова частина), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;
- зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 13 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому не виплачена одноразова грошова допомога, при звільненні зі служби. Загальна вислуга позивача відповідно до розрахунку вислуги років становить понад 13 років 03 місяці, у зв`язку з чим вважає, що має право на одержання відповідної допомоги.
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини щодо невиплати позивачу грошової допомоги при звільненні з військової служби. Зобов`язано військову частину нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 13 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації.
4. Суд першої інстанції указав, що календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) є наявність вислуги 10 років і більше.
5. У цьому законі відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме «календарних років» вислуги.
6. Оскільки інші підстави відмови у призначенні грошової допомоги крім недостатності років вислуги відповідачем не зазначались, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
7. Суд першої інстанції також зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
8. Відтак, індексація відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця та має включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
9. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
10. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
11. Суд апеляційної інстанції зазначив, що для визначення розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років, а відтак доводи позивача, що одноразова грошова допомога при звільненні має виплачуватися з врахуванням пільгового стажу є безпідставними.
12. Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень невиплачено позивачу одноразову грошову допомогу за період його календарної служби, з урахування пільгового періоду служби.
13. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
14. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2026 року для розгляду справи № 240/6016/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Желєзного І. В., суддів Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р.
15. Верховний Суд ухвалою від 30 березня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 240/6016/23.
16. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки вказані скаржником у касаційній скарзі доводи потребують перевірки.
17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2026 року для розгляду справи № 240/6016/23 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Жука А. В., суддів Білак М. В., Уханенка С. А.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 246 від 30 листопада 2020 року позивач звільнений відповідно до наказу по особовому складу від 28 листопада 2020 року № 78-РС у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
19. Станом на 29 листопада 2020 року вислуга позивача становить: календарна - 09 років 3 місяці, загальна з урахуванням пільгової вислуги - 13 років 03 місяці.
20. Так, при звільненні зі служби позивачу не виплачена одноразова грошова допомога. Враховуючи вказане, позивач звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги з врахуванням пільгової вислуги років та виплаченої індексації грошового забезпечення.
21. Листом від 24 лютого 2023 року № 1000 повідомлено, що відсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
22. На думку скаржника, ухвалена судом апеляційної інстанції постанова не відповідає приписам чинного законодавства, тому не може вважатися законною.
23. Позивач указав, що судом апеляційної інстанції не враховано, що на день його звільнення він мав вислугу років 13 років 03 місяців (календарна вислуга років 09 років 03 місяці).
24. В касаційний скарзі позивач з посиланням на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та пункту 8 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 без врахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 580/2497/21.
25. На підставі викладеного скаржник просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 240/6016/23, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року залишити без змін.
26. У відзиві на касаційну скаргу військова частина зазначила, що не погоджується з наведеними представником позивача у касаційній скарзі аргументами, вважає їх безпідставними, не вбачає підстав для їх задоволення.
27. Позивача наказом командира військової частини від 28 листопада 2020 року № 78-рс звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.
28. Враховуючи той факт, що в Порядку № 260 вказано про те, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується саме за кожний повний календарний рік служби, військова частина вважає, що вона не порушувала норми чинного законодавства та правильно врахувала періоди проходження військової служби, які застосовуються при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме календарні роки.
29. Військова частина також зазначила, що оскільки позивач не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні через відсутність необхідної календарної вислуги років на її отримання, то врахування індексації грошового забезпечення для її обрахунку є безпідставним.
30. У зв`язку з викладеним військова частина просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 240/6016/23 - без змін.
ІV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також, враховуючи межі касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.
32. Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
33. Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
34. Отже, законодавець чітко визначив, які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
35. Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
36. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
37. Зокрема, у постанові від 19 травня 2020 року (справа № 910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
38. Отже, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду.
39. Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
40. Так, позивач посилається як на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України на постанову Верховного Суду від 29 квітня 2022 у справі № 580/2497/21. Предметом спору у цій справі є протиправність, на думку позивача, дій Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби з врахуванням 10 років пільгового стажу. Суди попередніх інстанцій при вирішенні спірних відносин виходили з того, що для визначення розміру грошової допомоги застосовується саме календарна вислуга років, а отже доводи позивача, що одноразова грошова допомога при звільненні має виплачуватися з врахуванням пільгового стажу є безпідставними.
41. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 580/2497/21 зазначив, що аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини (зокрема, Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання), дає підстави для висновку, що одноразова грошова допомога у зв`язку із звільненням зі службу виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
42. Натомість, у справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли щодо виплати позивачу (військовослужбовцю) одноразової грошової допомоги у зв`язку із його звільненням із військової служби, обчисливши її розмір за 13 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації. Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
43. Аналіз зазначеної позивачем постанови Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 580/2497/21, на яку зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваного судового рішення не дає підстав для висновку про те, що це рішення прийнято у справах, правовідносини у яких є подібними, оскільки ухвалене за інших обставин (відсутня тотожність суб`єктного складу учасників відносин, різний предмет правового регулювання, а також різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин), що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
44. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу суд встановив, що висновок стосовно застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
45. З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.
З огляду на викладене, керуючись статтями 343, 339 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року у справі № 240/6016/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, яке було відкрито з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
М.В. Білак
С.А. Уханенко
Судді Верховного Суду