| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/61731/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,-
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження його пенсії максимальним розміром та зобов`язати здійснити з 01 березня 2024 року перерахунок і виплату пенсії з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження пенсії максимальним розміром;
- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування з 01 березня 2023 року та з 01 березня 2024 року обмеження розміру збільшення пенсії внаслідок її індексації сумою 1500 грн та зобов`язати провести відповідний перерахунок пенсії із застосуванням установлених Кабінетом Міністрів України коефіцієнтів збільшення без застосування зазначеного граничного розміру підвищення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01 березня 2024 року з урахуванням індексації, нарахованої відповідно до Постанови №185, без обмеження пенсії максимальним розміром.
Зобов`язано відповідача здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року з урахуванням індексації, нарахованої відповідно до Постанови №185, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення у відповідній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, визнавши правомірним обмеження розміру збільшення пенсії внаслідок проведення індексації у 2023 та 2024 роках сумою 1500 грн.
Апелянт вважає, що його пенсія має бути проіндексована із застосуванням установленого на 2023 рік коефіцієнта збільшення 1,197 та встановленого на 2024 рік коефіцієнта 1,0796 без обмеження отриманого внаслідок такого перерахунку підвищення сумою 1500 грн.
На підтвердження своєї позиції позивач, серед іншого, посилається на рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та судову практику, вважаючи, що застосування граничної величини індексації призводить до неправомірного обмеження належної йому пенсії.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві також подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення у відповідній частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пенсійний орган зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, дійшовши висновку про відсутність правових підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Апелянт посилається на положення Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та вважає, що передбачене законодавством обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, підлягає застосуванню до пенсії позивача.
На переконання відповідача, рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 стосувалося положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та не усунуло відповідного обмеження, передбаченого Законом №3668-VI.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, визначаються Законом України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до статті 64 Закону №2262-XII призначені військовослужбовцям пенсії підвищуються відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Частиною другою статті 42 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено проведення щорічного перерахунку раніше призначених пенсій для забезпечення їх індексації.
Механізм проведення такого перерахунку визначений Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність обмеження належної позивачу пенсії максимальним розміром.
Частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII було передбачено, що максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини зазначеного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втратили чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 20 грудня 2016 року.
Отже, починаючи з 20 грудня 2016 року у статті 43 Закону №2262-XII відсутня чинна норма, яка б установлювала максимальний розмір пенсії осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється відповідно до цього Закону.
Внесення у подальшому змін до норми, яка втратила чинність унаслідок визнання її неконституційною, не відновлює її дії.
Колегія суддів також ураховує, що положення статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI у частині поширення встановленого нею обмеження максимального розміру пенсії на пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-XII, та положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII регулювали одні й ті самі правовідносини та передбачали однакове за змістом обмеження максимального розміру пенсії.
Визнання Конституційним Судом України неконституційним такого обмеження, закріпленого у частині сьомій статті 43 Закону №2262-XII, унеможливлює застосування до осіб, пенсії яким призначені відповідно до Закону №2262-XII, іншої однопредметної норми, яка встановлює тотожне за змістом обмеження їх пенсійних виплат.
За наявності колізії між нормами Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 та положеннями Закону №3668-VI застосуванню підлягає підхід, який є найбільш сприятливим для особи та забезпечує реалізацію її права на пенсійне забезпечення без застосування обмеження, визнаного неконституційним.
За таких обставин колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що обмеження з 01 березня 2024 року загального розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром не ґрунтується на чинних положеннях Закону №2262-XII.
Водночас колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром та встановлення граничної величини збільшення пенсії внаслідок її індексації є різними за своєю правовою природою правовими механізмами.
Відсутність правових підстав для обмеження загального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами не означає відсутності встановлених законодавством правил визначення величини підвищення такої пенсії під час проведення її щорічної індексації.
Так само застосування передбаченого відповідними постановами Кабінету Міністрів України граничного розміру збільшення пенсії у сумі 1500 грн не надає пенсійному органу права після проведення такого перерахунку обмежувати загальний розмір належної позивачу пенсійної виплати максимальним розміром.
Тому доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не спростовують правильності висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Щодо обмеження розміру підвищення пенсії внаслідок індексації у 2023 році
З метою проведення індексації пенсій у 2023 році Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що з 01 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197.
Пунктом 2 Постанови №168 передбачено підвищення з 01 березня 2023 року розмірів пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII, на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 Постанови №168.
Абзацом другим пункту 10 Постанови №168 встановлено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого відповідними пунктами цієї постанови, не може перевищувати 1500 грн.
Отже, нормативне регулювання проведення індексації у 2023 році одночасно визначало як коефіцієнт збільшення пенсії - 1,197, так і граничний розмір підвищення, отриманого внаслідок такого перерахунку, - 1500 грн.
Верховний Суд уже виходив із правомірності встановлення Кабінетом Міністрів України такої верхньої межі індексації: Уряду законами №1058-IV і №2262-XII надано повноваження визначати розмір, умови та порядок індексації, а встановлення межі у 1500 грн є елементом відповідного механізму. 
Тому застосування коефіцієнта 1,197 не може розглядатися ізольовано від інших положень тієї самої Постанови №168, якими врегульовано порядок проведення такого перерахунку.
Щодо індексації пенсії у 2024 році
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» врегульовано порядок проведення відповідної індексації з 01 березня 2024 року.
Відповідним нормативним регулюванням передбачено застосування коефіцієнта збільшення 1,0796 та водночас установлено граничний розмір збільшення пенсії в результаті такого перерахунку - не більше 1500 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що у 2024 році відповідач підвищив пенсію позивача із застосуванням відповідного коефіцієнта збільшення у межах установленої граничної суми - 1500 грн. 
Колегія суддів наголошує, що встановлення Кабінетом Міністрів України граничного розміру збільшення пенсії внаслідок її індексації у сумі 1500 грн за своєю правовою природою не є встановленням максимального розміру пенсії.
У першому випадку йдеться про один з елементів механізму проведення щорічного перерахунку - визначення максимальної величини підвищення, яке виникає внаслідок застосування відповідного коефіцієнта індексації.
У другому випадку йдеться про обмеження вже визначеного загального розміру пенсійної виплати певною абсолютною величиною.
Відтак рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII щодо максимального розміру пенсії, не має наслідком автоматичну протиправність установленої Кабінетом Міністрів України граничної величини підвищення пенсії внаслідок її індексації.
Верховний Суд у відповідній категорії спорів також розмежовує максимальний розмір пенсії та максимальний розмір її індексаційного підвищення. У матеріалах апеляційної скарги наведено висновок Верховного Суду у справі №440/3462/24 про те, що встановлення граничної суми індексації не є тотожним установленню максимального розміру пенсії. 
Таким чином, правовий висновок Верховного Суду спростовує доводи апеляційної скарги позивача про тотожність установленого Постановами №168 та №185 граничного розміру збільшення пенсії у сумі 1500 грн обмеженню загального розміру пенсії.
Застосування відповідного граничного розміру підвищення не впливає на право ОСОБА_1 отримувати пенсію без обмеження її загального розміру десятьма прожитковими мінімумами.
Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що застосування граничного розміру підвищення пенсії у сумі 1500 грн суперечить Закону №2262-XII та рішенню Конституційного Суду України №7-рп/2016, колегія суддів відхиляє.
Посилання позивача на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі №200/4702/23 також не є підставою для іншого вирішення спору. Саме на цю постанову позивач посилається в апеляційній скарзі як на підтвердження неправомірності ліміту 1500 грн. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Тому окремі висновки суду апеляційної інстанції не можуть бути підставою для відступу від актуального правового підходу Верховного Суду щодо застосування відповідного нормативного регулювання.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування відповідачем під час проведення індексації пенсії позивача встановлених Кабінетом Міністрів України коефіцієнтів збільшення з одночасним урахуванням установленої нормативними актами граничної величини підвищення 1500 грн відповідає нормативному регулюванню спірних правовідносин.
При цьому такий висновок жодним чином не суперечить висновку суду про неправомірність подальшого обмеження загального розміру пенсії позивача максимальним розміром.
Іншими словами, після проведення індексації з дотриманням установленого механізму визначення розміру відповідного підвищення пенсійний орган зобов`язаний виплачувати визначену таким чином пенсію без застосування до її загального розміру обмеження, передбаченого положеннями частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які втратили чинність унаслідок рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016.
Саме таке розмежування правильно здійснив суд першої інстанції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для обмеження загального розміру пенсії позивача максимальним розміром.
Водночас доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правомірності застосування під час індексації його пенсії у 2023 та 2024 роках установленого Постановами №168 та №185 граничного розміру збільшення пенсії у сумі 1500 грн.
Таким чином, суд першої інстанції правильно розмежував правову природу зазначених обмежень та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Інші доводи апеляційних скарг наведених висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення як апеляційної скарги ОСОБА_1 , так і апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.В. Файдюк