П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/1856/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С. 
Суддя-доповідач: Томчук А.В. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, в якій просила визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати видати довідки про розмір заробітної плати за період з 01.08.2020 по 01.08.2025 за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, із зазначенням таких складових, як посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за адмінпосади, інші передбачені законом складові.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2026 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Порядок призначення пенсії деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, прийнято на виконання Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, дія якого відповідно до пункту 3 частини 3 статті 3 цього Закону не поширюється на суддів, а тому суб`єктний склад зазначеного Порядку обмежений колом осіб, які обіймають посади державної служби. Суд вказав, що суддівська винагорода, визначена статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не є тотожною заробітній платі державного службовця та не може бути трансформована у її складові, а видача довідки за формою, не передбаченою для правового статусу позивача у спірний період, суперечила б частині 2 статті 19 Конституції України. Крім того, суд зазначив, що право позивача на отримання відомостей про доходи може бути реалізоване шляхом видачі довідки про фактично нараховану суддівську винагороду, яку відповідач видав 24.11.2025, а отже порушення прав позивача у розумінні статті 49 КЗпП України не відбулося.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2026 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що з 28.05.2010 по 11.08.2025 обіймала посаду судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області та була звільнена у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років; рішенням Вищої ради правосуддя від 01.07.2025 їй відмовлено у відставці, у зв`язку з чим щомісячного довічного грошового утримання вона не отримує. Скаржниця наголошує, що станом на 01.05.2016 мала понад 10 років стажу на посадах, віднесених до посад державної служби (секретаря суду, судового виконавця, державного нотаріуса), а згідно з пунктом 5 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів. Посилаючись на пункти 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, статтю 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 та постанову Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, апелянт вказує на збереження за нею права на призначення пенсії державного службовця. Окремо скаржниця звертає увагу, що предметом спору є не призначення пенсії, а видача роботодавцем передбаченої статтею 49 КЗпП України довідки про складові заробітної плати за останні 60 календарних місяців роботи, і що ані відповідач, ані суд першої інстанції не обґрунтували, чому такі відомості їй не надано; видані ж 24.11.2025 довідки про доходи не є довідками про складові заробітної плати. 
ТУ ДСА України в Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило щодо доводів і мотивів такої скарги та просило залишити оскаржене судове рішення без змін. Відповідач зазначає, що довідка за формою додатка до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 622, видається особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу», тоді як станом на 01.05.2016 позивач вже шість років обіймала посаду судді, яка не належить до посад державної служби, а судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають спеціальний статус, не тотожний статусу державного службовця. Відповідач посилається на висновки Верховного Суду у справі № 822/524/18 щодо неможливості ототожнення стажу роботи на інших посадах зі стажем державної служби та стверджує, що законодавством не передбачено перерахунку суддівської винагороди у заробітну плату державного службовця, а територіальне управління не наділене повноваженнями самостійно визначати, якій групі посад державної служби відповідає посада судді та який ранг міг би бути присвоєний позивачці. Крім того, відповідач вказує, що обов`язок, передбачений статтею 49 КЗпП України, ним виконано шляхом видачі позивачудовідок про доходи на посаді судді за період з 28.05.2010 по 11.08.2025 (вих. № 1234/25-Вих. від 24.11.2025).
Також позивач подала до суду додаткові пояснення.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з 28.05.2010 по 11.08.2025 та була звільнена з посади у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років і припиненням повноважень судді.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.07.2025 позивачу відмовлено у звільненні з посади судді у відставку.
З 2019 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До призначення на посаду судді позивач обіймала посади секретаря суду, судового виконавця та нотаріуса державної нотаріальної контори; за твердженням позивача, підтвердженим наданими нею трудовою книжкою та довідкою про розрахунок стажу, станом на 01.05.2016 тривалість цих періодів у сукупності перевищувала 10 років, а загальний стаж, який враховувався для щомісячної доплати за вислугу років, станом на 11.08.2025 становив 25 років 11 місяців 28 днів.
06.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до ТУ ДСА України в Хмельницькій області із заявою про надання довідок для призначення пенсії державного службовця згідно з додатками до Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622.
Листом від 04.09.2025 відповідач повідомив позивач про звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за роз`ясненням щодо правових підстав для видачі такої довідки.
10.09.2025 та 12.10.2025 ОСОБА_1 повторно зверталася до відповідача із заявами про видачу довідок.
Листом № 1126/25-Вих від 20.10.2025 ТУ ДСА України в Хмельницькій області повідомило про відсутність підстав для видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця з посиланням на те, що станом на 01.05.2016 позивач не обіймала посади державної служби.
24.11.2025 відповідач видав позивачу довідки про доходи (вих. № 1234/25-Вих. від 24.11.2025) на посаді судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду за період з 28.05.2010 по 11.08.2025.
26.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати саме довідку про складові заробітної плати за останні 60 календарних місяців роботи із зазначенням посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за адміністративну посаду та інших складових (щорічної матеріальної допомоги), з яких сплачено єдиний внесок. 
Довідки за цим зверненням позивачу видано не було, що і стало підставою для звернення до суду.
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Колегія суддів наголошує, що наведена норма покладає на роботодавця безумовний обов`язок надати працівникові (у тому числі колишньому) достовірні відомості про його роботу та розмір заробітної плати. Обсяг такого обов`язку визначається змістом звернення працівника і не поставлений законом у залежність від мети, з якою працівник має намір використати відповідні відомості. Роботодавець не наділений повноваженнями оцінювати доцільність звернення та тим більше вирішувати наперед питання про наявність або відсутність в особи права на той чи інший вид пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
За приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється органом Пенсійного фонду України; саме цей орган перевіряє повноту та достовірність поданих документів, наявність необхідного стажу і встановлює право особи на конкретний вид пенсійного забезпечення. Тобто виключно органи Пенсійного фонду України, а не роботодавець, вирішують питання про право особи на пенсію державного службовця.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII). Згідно з частиною 1 статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі -Закон № 889-VIII) за особами, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років відповідного стажу, а також за особами, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі - Порядок № 622). 
Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 14.09.2016 № 622 з 1 жовтня 2017 р. пенсії, призначені після набрання чинності Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (крім пенсій осіб з інвалідністю I і II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу”, у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу”, а також на посадах та на умовах, передбачених Законами України “Про прокуратуру”, “Про судоустрій і статус суддів”, виплачуються в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Пунктом 5 Порядку № 622 передбачено, що Довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Відповідні форми довідок затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/30048.
Водночас колегія суддів вважає помилковим ключовий висновок суду першої інстанції про те, що перебування особи на посаді судді у будь-якому разі виключає можливість видачі їй довідки про складові заробітної плати, з огляду на таке.
Пунктом 5 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII прямо передбачено, що до стажу державної служби зараховується «час перебування на посадах суддів». 
Аналогічно, Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), який діяв у період до 01.05.2016 та підлягає застосуванню до періодів роботи, що мали місце до цієї дати, відносив до стажу державної служби роботу (службу) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Отже, твердження відповідача про те, що час роботи на посаді судді за жодних умов не може враховуватися при вирішенні питань, пов`язаних зі стажем державної служби, не узгоджується із наведеними приписами законодавства. Обставина, що дія Закону № 889-VIII у частині проходження державної служби на суддів не поширюється (пункт 3 частини 3 статті 3 цього Закону), не скасовує спеціального правила пункту 5 частини 2 статті 46 цього ж Закону щодо обчислення стажу державної служби.
Правова позиція щодо збереження права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18), у якій сформульовано висновок, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі) за нею зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII. Наведений висновок є обов`язковим для врахування судами в силу частини 5 статті 242 та частини 2 статті 356 КАС України.
Колегія суддів також враховує власну правову позицію Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладену в постанові від 04.05.2023 у справі № 560/11855/22, яка стосується подібних правовідносин, згідно з якою період роботи на посаді судді підлягає зарахуванню до стажу державної служби, а особа, яка має відповідний стаж, не позбавлена права на призначення пенсії за статтею 37 Закону № 3723-XII та, відповідно, на отримання довідки про складові заробітної плати за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3.
Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором -щомісячне довічне грошове утримання. Тобто законодавець принципово не виключає застосування механізму пенсійного забезпечення державних службовців до осіб, які обіймали посаду судді.
Разом із тим колегія суддів окремо наголошує, що предметом розгляду у цій справі не є питання про право позивачана призначення пенсії державного службовця, розмір такої пенсії або достатність її стажу. Це питання належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України та може бути предметом самостійного спору. Предметом цієї справи є виключно бездіяльність роботодавця щодо надання працівникові відомостей про складові його заробітної плати (грошового забезпечення) за визначений період.
Відповідач, будучи розпорядником інформації про фактично нараховані та виплачені позивачу суми, володіє всіма даними про структуру виплат - базовий посадовий оклад, доплату за вислугу років, доплату за роботу на адміністративній посаді, щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення, а також про суми, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Видача довідки, яка містить достовірні відомості про фактично нараховані суми та їх складові, жодним чином не є ані визнанням статусу позивача як державного службовця, ані «перерахунком» суддівської винагороди у заробітну плату державного службовця, ані визначенням рангу чи групи посад державної служби. Відтак посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що видача такої довідки змусила б орган діяти всупереч частині 2 статті 19 Конституції України, є безпідставним.
Колегія суддів відхиляє доводи відзиву про належне виконання відповідачем обов`язку шляхом видачі довідок про доходи від 24.11.2025. Довідка про доходи та довідка про складові (структуру) заробітної плати мають різне змістовне наповнення та різне функціональне призначення: перша підтверджує загальну суму нарахованих виплат, друга - їх поелементний склад. Позивач зверталася з проханням надати відомості саме про складові заробітної плати, тож надання документа іншого змісту не може вважатися розглядом звернення по суті та задоволенням заявленої вимоги.
В свою чергу, твердження відповідача з посиланням на висновки Верховного Суду у справі № 822/524/18 про неможливість ототожнення стажу роботи на інших посадах зі стажем державної служби не спростовує наведеного, оскільки, як зазначено вище, зарахування часу перебування на посадах суддів до стажу державної служби прямо передбачене пунктом 5 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII і Порядком № 283, а остаточна оцінка стажу здійснюється органом Пенсійного фонду України.
Що ж до посилання суду першої інстанції на неможливість заповнення граф «надбавка за ранг» та «премія», то ця обставина не є перешкодою для видачі довідки: відсутність відповідних виплат відображається у довідці як їх відсутність, що не позбавляє документ достовірності. Більш того, позивач просила видати довідку за формою, передбаченою для осіб, які працювали у державних органах, що не проводили класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), тобто за формою, яка не потребує зазначення рангу.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29– 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що бездіяльність ТУ ДСА України в Хмельницькій області щодо ненадання ОСОБА_1 довідок про складові заробітної плати за її зверненням від 26.12.2025 є протиправною, а належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача видати відповідні довідки за період з 01.08.2020 по 01.08.2025 із зазначенням фактичних складових нарахованих позивачу виплат. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2026 належить скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено 1331,20 грн судового збору (фіскальний чек АТ «Укрпошта» 06.12.2025), а при поданні апеляційної скарги 1996,80 грн судового збору (фіскальний чек АТ «Укрпошта» 04.06.2025).
А відтак, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі частини 1 статті 139 КАС України, з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 належить стягнути 3328 грн судового збору. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області щодо ненадання ОСОБА_1 довідок про складові заробітної плати за її зверненням від 26.12.2025.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області видати ОСОБА_1 довідку (довідки) про розмір та складові заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 01 серпня 2020 року по 01 серпня 2025 року із зазначенням посадового окладу, надбавки (доплати) за вислугу років, надбавки (доплати) за роботу на адміністративній посаді та інших складових, зокрема щорічної матеріальної допомоги, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ 26293548) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий | | | Томчук А.В.
Судді | | | Драчук Т. О.    Савицька Н.В.