Справа № 390/1437/26
Провадження № 2/390/1012/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне) 
"29" липня 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді – Бойко І. А.,
при секретарі – Погрібній А. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за ТОВ «ФК «Кредит - Капітал», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 37962 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 11.12.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1300389, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 11100,00 грн, строком на 30 днів, із процентною ставкою, що становить 2 % в день та застосовується у межах строку кредитування, а також комісії у розмірі 1332 грн. Відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію за користування кредитом. Умовами договору також передбачено можливість пролонгації до 15 днів зі сплатою комісії у розмірі 10 % від поточного залишку кредиту.
Відповідач не виконала свої зобов`язання – не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів та комісії за користування кредитом. 27.03.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу відступлення прав вимоги № 49-МЛ, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1300389 від 11.12.2019. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову вказав, що просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату місце і час розгляду справи повідомлялася за зареєстрованою адресою проживання, правом подання відзиву не скористалася.
Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Суд установив, що 11.12.2019 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1300389 у електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 11100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається на 30 днів, процентна ставка 2 % у день, комісія 1332 грн. Кредити надано у безготівковій формі на реквізити платіжної картки позичальника НОМЕР_1 . 
Відповідно до платіжного доручення № 4602144 від 11.12.2019 на платіжну картку № НОМЕР_1 було перераховано 11100 грн, призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «МІЛОАН» згідно договору № 1300389.
На ухвалу суду АТ КБ «Приват Банк» надало відповідь № 20.1.0.0.0/7-260701/98261-БТ від 01.07.2026, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ). На вказаний рахунок 11.12.2019 зараховані кошти у розмірі 11100 грн.
27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 49-МЛ. Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 49-МЛ від 27.03.2020 ТОВ «Мілоан» передала ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» права вимоги до боржників, зокрема до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1300389 на загальну суму 37962 грн, з яких: 11100 грн – залишок тіла кредиту, 19980 грн – грн залишок по відсотках, 1332 грн – залишок по комісії, 5550 грн – заборгованість по штрафах/пені.
З претензії № 19581152/2299 від 01.04.2026 вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» звернулося до відповідачки з вимогою виконати зобов`язання та повернути борг за кредитним договором № 1300389 від 11.12.2019 у розмірі 37962 грн.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з частиною ч.1, ч.3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналіз доказів, які дослідив суд, свідчить, що 11.12.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким товариство надало останній кредит у розмірі 11100 грн. 
Зміст договору містить всі істотні умови, стосовно яких їх сторони дійшли згоди: предмет договору (вид кредиту за способом його надання, розмір кредиту, валюта кредиту), умови щодо розміру процентів, типу процентної ставки, порядку сплати процентів, а також комісії. 
Згідно умов узгоджених сторонами кредитного договору, а саме: пунктів 1.2, 1.3 договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 11100 грн на строк 30 днів.
У той же час, нарахування процентів здійснено в період з 11.12.2019 по 10.03.2020, що сукупно становить 90 днів.
Доказів продовження строку кредитування, зокрема шляхом укладення додаткових угод у такий же спосіб, яким укладено кредитний договір, позивач суду не надав, отже у суду відсутні підстави вважати, що строк кредитування за кредитним договором був збільшений та перевищував 30 днів. 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (пункти 109-128) закон не передбачає сплату процентів за користування кредитом за межами строку кредитування. Так, суд виснував, що «116. … твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Таким чином, нарахування процентів з 11.01.2020 по 10.03.2020 не відповідає означеному висновку.
Крім того, суд зауважує, що позивач включив у заборгованість неустойку (штрафні санкції) у розмірі 5550 грн.
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Карантин завершений 30 червня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року.
Пункт 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, містить приписи, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України введений в дію Законом України № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022. 
Воєнний стан, що триває, введений в Україні із 24 лютого 2022 року, згідно Указу Президента України року № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України № 2102-IX від 24.02.2022.
На даний час положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними.
Отже, відповідач звільняється від відповідальності від сплати неустойки, в силу прямої вказівки Цивільного кодексу України, як основного акта цивільного законодавства України, тому позовні вимоги в частині 5550 грн, задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №1300389 від 11.12.2019 у розмірі 19092 грн, з яких: 11100 грн - суму наданого кредиту, та 6660 грн – прострочена заборгованість за сумою відсотків, процентів за користування кредитом з моменту його видачі 11.12.2019 до 10.03.2020, тобто в межах строку кредитування, 1332 грн -прострочена заборгованість за комісією. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. 
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи у сумі 10662,40 грн, які складаються з судового збору - 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі - 8000,00 грн.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 5362,31 грн судових витрат. 
На підставі ст. 526, 1048, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 95, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1300389 від 11.12.2019 у розмірі 19092 грн, що складається з: 11100 грн – заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредита), 6660 грн – заборгованості за відсотками, 1332 грн - комісія.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» судові витрати по справі у розмірі 5362,31грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м.Львів, код ЄДРПОУ 35234236;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя І.А. Бойко