Справа №577/1121/26
Номер провадження 22-ц/816/2490/26
Категорія - 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Щербаченко М.В.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
у присутності:
представника відповідача адвоката Юсан І.О. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Юсан Інною Олександрівною, на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року, ухвалене у м. Конотоп, у складі судді Потій Н.В.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви і рішення суду першої інстанції 

У лютому 2026 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Позов мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після досягнення повноліття продовжує навчання за денною формою за програмою бакалаврату на будівельному факультеті Технічного університету в місті Кошице, Словацька Республіка, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Зазначала, що син самостійного доходу не має, перебуває на її утриманні, а витрати, пов`язані з його утриманням та навчанням, вона несе самостійно. При цьому позивачка має на утриманні ще одну неповнолітню дитину.
Посилалася на те, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи та дохід, працює старшим державним інспектором митного поста «Конотоп» Сумської митниці, забезпечений житлом та має майно і грошові активи, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Вказувала також, що відповідач не бере участі в утриманні сина та раніше вчиняв дії щодо зменшення розміру аліментів на дітей, у тому числі ОСОБА_5 , у задоволенні відповідних вимог якому було відмовлено постановою Сумського апеляційного суду.
Посилаючись на те, що син не досяг двадцяти трьох років, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не пізніше 31 серпня 2029 року.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року позов задоволено частково.
Суд першої інстанції стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 лютого 2026 року до 31 серпня 2029 року, із зазначенням, що у разі припинення навчання право на стягнення аліментів припиняється. В іншій частині позову відмовлено. Також із відповідача стягнуто на користь позивачки 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та в дохід держави 665,60 грн судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що факт продовження ОСОБА_6 навчання та його потреба у матеріальній допомозі доведені належними та допустимими доказами. При визначенні розміру аліментів суд врахував рівність обов`язків обох батьків щодо утримання сина, а також те, що на утриманні відповідача перебувають двоє інших неповнолітніх синів - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд також зазначив, що позивачка не обґрунтувала заявлений розмір аліментів у 1/3 частини заробітку відповідача та не довела його можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі. При цьому суд зауважив, що частка 1/3, передбачена частиною п`ятою статті 183 СК України, стосується стягнення аліментів на неповнолітню дитину в наказному провадженні та не є обов`язковою при визначенні аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
З урахуванням наведених обставин, а також необхідності забезпечення участі обох батьків в утриманні повнолітнього сина, суд першої інстанції визначив розмір аліментів у 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

18 червня 2026 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Юсан Інну Олександрівну - подав апеляційну скаргу на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року у справі № 577/1121/26, яким позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково та стягнуто з нього аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно.
Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував у повному обсязі обставини, передбачені статтею 182 СК України, зокрема його матеріальне становище, наявність на утриманні інших дітей та стан здоров`я малолітнього сина ОСОБА_8 , який потребує постійного лікування й спеціальних ортопедичних засобів. Зазначав, що на момент розгляду справи не працює та не отримує доходу, а також утримує трьох синів - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Посилався на те, що з 2022 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , яка також має потребу в лікуванні та реабілітації після хірургічного втручання, а на утриманні сім`ї перебуває її син від попереднього шлюбу, батько якого аліментів не сплачує. Вказував також, що протягом тривалого часу належним чином виконував обов`язок зі сплати аліментів на дітей, а станом на 01 вересня 2024 року заборгованість за аліментами була відсутня та існувала переплата.
Вважав, що наведені обставини свідчать про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), та зазначав, що суд безпідставно не надав належної оцінки поданим ним доказам щодо його матеріального та сімейного стану.
Крім того, апелянт не погоджувався з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, посилаючись на те, що при частковому задоволенні позову витрати на професійну правничу допомогу мали бути розподілені між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зазначав, що суд безпідставно не врахував понесені ним витрати на правничу допомогу.
У зв`язку з наведеним просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно з 23 лютого 2026 року до 31 серпня 2029 року, а також здійснити розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та стягнути з позивачки на його користь витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

07 серпня 2026 року представник ОСОБА_2 – адвокат Гринь Людмила Василівна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Зазначала, що обставини, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, зокрема щодо надання ним добровільної матеріальної допомоги сину, його матеріального становища, стану здоров`я малолітньої дитини та утримання дитини дружини від попереднього шлюбу, були предметом дослідження суду першої інстанції та враховані при визначенні розміру аліментів у 1/6 частини його заробітку (доходу), замість заявленої позивачкою 1/3 частини. При цьому до апеляційної скарги нових доказів на підтвердження відповідних доводів не додано.
Щодо посилань відповідача на необхідність утримання сина його дружини від попереднього шлюбу представник позивачки вказувала, що матеріали справи не містять доказів неотримання на цю дитину аліментів. Також, на її думку, відповідач не підтвердив належними доказами скрутне матеріальне становище своєї сім`ї: не надав відомостей про доходи дружини, доказів неможливості її працевлаштування, наявності в неї чи дитини інвалідності, а також неможливості дружини самостійно здійснювати догляд за дитиною.
Заперечуючи доводи про відсутність у відповідача роботи та доходу, представник позивачки посилалася на те, що він є працездатною особою, забезпечений житлом та має можливість працювати, а на час звернення до суду працював старшим державним інспектором митного поста «Конотоп» Сумської митниці. У зв`язку з цим вважала доводи відповідача про відсутність можливості сплачувати визначені судом аліменти необґрунтованими.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник позивачки зазначала, що відповідач не надав договору про надання правничої допомоги, звіту про виконані роботи та доказів оплати таких послуг, у зв`язку з чим вважала заявлені ним витрати непідтвердженими належними та допустимими доказами і такими, що не підлягають стягненню.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

20 травня 2006 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини – ОСОБА_10 (а.с.28)
З відмітки в паспорті вбачається, що укладений шлюб розірвано на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду №577/2868 від 25.06.2025. Після розірвання шлюбу прізвище – ОСОБА_10 (а.с.27)
Копією свідоцтва про народження підтверджується, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а. с. 29)
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_11 , народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а. с. 27 на звороті).
За інформацією з реєстру Конотопської територіальної громади від 22.08.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9 на звороті, 12 на звороті)
Згідно з довідкою про доходи від 02.02.2026 ОСОБА_2 з серпня 2025 р. по січень 2026 р. отримала 281795,98 грн., ПДФО – 50723,27 грн. військовий збір – 14089,80 грн., (а.с.13)
Відповідно до підтвердження від 18.12.2025 ОСОБА_2 сплатила 03.07.2025 - 500 євро та 05.08.2025 - 621 євро компанії Leostudy s.r.o., за послуги «Літній мовний табір» у Словаччині, у м. Прящів, у період з 04.08.2025 до 25.08.2025 за сина ОСОБА_3 (а.с.20) та 761 грн та 1650 грн за поліси туристичного страхування на 30 днів (а.с.7-9,10-12)
Згідно з підтвердженням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у навчальному 2025/2026 році є студентом 1-го курсу бакалаврату денної форми навчання за навчальною програмою (згідно Закону 131 зі змінами та доповненнями) на будівельному факультеті Технічного університету в Кошицях. Академічний рік триває з 01.09.2025 до 31.08.2026. Стандартна тривалість навчання становить 4 роки (а.с.22)
09.06.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини – ОСОБА_10 (а.с.49)
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_12 , народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_13 (а. с. 48).
Згідно з консультативним висновком від 08.08.2025 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 має діагноз мобільний вертикальний таран. Стан у процесі консервативного лікування (а.с.54)
Відповідно до консультативної довідки від 13.08.2025 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , звертався на консультацію з приводу S-подібної деформації обох стоп, потребує домашнього режиму та постійного нагляду, ортези на ноги (а.с.53)
Відповідно до квитанцій від 25.07.2025, 27.09.2025, 24.10.2025, 27.11.2025, 26.12.2025, 28.01.2026, 27.02.2026 ОСОБА_1 сплачував аліменти в розмірі 4563,40 грн. (а.с.50-52).
З наданих відповідачем посадкових документів від 25.08.2025, 10.09.2025, 05.02.2026, 06.02.2026, 14.02.2026, 15.02.2026, 08.01.2026, 31.01.2026, 23.01.2026, 03.01.2026, 25.01.2026, вбачається оплата проїзду ОСОБА_3 (а.с.55-69).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім, проте продовжує навчання за денною формою на першому курсі бакалаврату будівельного факультету Технічного університету в Кошицях, Словацька Республіка. Академічний рік триває з 01 вересня 2025 року до 31 серпня 2026 року, а стандартна тривалість навчання становить чотири роки. З огляду на денну форму навчання ОСОБА_14 не має можливості повноцінно працевлаштуватися та забезпечувати себе самостійно, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків.
Матеріалами справи підтверджується, що основний тягар витрат, пов`язаних з утриманням та навчанням сина, несе позивачка. Зокрема, нею підтверджено понесення витрат, пов`язаних із перебуванням сина у Словацькій Республіці, а також оплату послуг, пов`язаних із його навчанням та проживанням. При цьому сама позивачка має на утриманні ще одну неповнолітню дитину та, як і відповідач, є працездатною особою.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку брати участь у матеріальному утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Разом із тим колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів у 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, оскільки при визначенні розміру матеріальної допомоги судом не повною мірою враховано сукупність обставин, що характеризують сімейний та матеріальний стан платника аліментів, а також необхідність забезпечення справедливого балансу між інтересами повнолітнього сина, який продовжує навчання, та іншими сімейними обов`язками відповідача.
Так, на утриманні ОСОБА_1 , крім повнолітнього ОСОБА_5 , перебувають двоє інших неповнолітніх синів - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому на утримання малолітнього ОСОБА_8 із ОСОБА_1 на підставі судового наказу стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).
Крім того, матеріалами справи підтверджено наявність у малолітнього ОСОБА_8 проблем зі здоров`ям, у зв`язку з якими дитина потребує лікування, домашнього режиму, постійного нагляду та використання ортопедичних засобів. Ці обставини об`єктивно зумовлюють додаткові витрати сім`ї відповідача та підлягають урахуванню при визначенні його реальної можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.
При цьому колегія суддів враховує і те, що відповідач раніше належним чином виконував обов`язки щодо утримання дітей, а також здійснював окремі витрати безпосередньо на ОСОБА_5 , зокрема оплачував його проїзд. Ці обставини не звільняють ОСОБА_1 від передбаченого статтею 199 СК України обов`язку брати участь в утриманні повнолітнього сина, проте мають значення при оцінці фактичної участі батька в його матеріальному забезпеченні.
Заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо матеріального становища відповідача. Представник відповідача посилалася на відсутність у ОСОБА_1 на час розгляду справи роботи та доходу, а також на те, що сукупний дохід його сім`ї за 2025 рік становив 46 366 грн.
Разом із тим зазначені обставини не свідчать про повну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Наявність у ОСОБА_1 нерухомого майна, земельної ділянки, права користування транспортним засобом та грошових активів також характеризує його матеріальне становище та підлягає врахуванню відповідно до частини першої статті 182 СК України.
Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують потребу ОСОБА_15 в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у відповідача можливості брати участь у його утриманні, і свідчать про наявність у ОСОБА_1 інших істотних сімейних та матеріальних обов`язків, які мають бути враховані при визначенні розміру такої допомоги.
При цьому відповідно до частини другої статті 200 СК України обов`язок щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не покладається виключно на відповідача. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд має враховувати можливість надання утримання другим із батьків. Позивачка є працездатною особою та фактично бере участь в утриманні ОСОБА_5 , а тому потреби повнолітнього сина мають забезпечуватися обома батьками відповідно до їх матеріальних можливостей.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача не повною мірою враховує його сімейний та матеріальний стан, зокрема наявність двох інших неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на малолітнього ОСОБА_8 , стан здоров`я цієї дитини та пов`язані з цим додаткові витрати, а також інші встановлені у справі обставини.
Ураховуючи потребу повнолітнього ОСОБА_5 у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання, матеріальне становище обох батьків, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей та обов`язків щодо їх утримання, стан здоров`я малолітнього сина відповідача ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що належним, достатнім та співмірним встановленим обставинам справи є стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно.
Такий розмір, на переконання колегії суддів, забезпечує необхідну участь батька в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, водночас не покладає на відповідача надмірного матеріального тягаря з огляду на його інші сімейні обов`язки та відповідає принципу участі обох батьків у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина.
Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина є правильним, однак визначений судом розмір аліментів підлягає зменшенню з 1/6 до 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачкою було надано договір про надання правничої допомоги від 26 січня 2026 року, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатською компанією «Гринь та Партнери», а також звіт про виконані роботи від 27 січня 2026 року, відповідно до яких вартість правничої допомоги у цій справі визначена у фіксованому розмірі 6 000 грн.
Вирішуючи питання про розподіл зазначених витрат, суд першої інстанції врахував незначну складність справи, її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг наданих адвокатом послуг та час, витрачений адвокатом на їх надання, і дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки визначений до відшкодування розмір витрат відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, враховує конкретні обставини цієї справи, її складність, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи. Підстав вважати визначену судом суму в розмірі 3 000 грн необґрунтованою або неспівмірною з наданою позивачці професійною правничою допомогою матеріали справи не містять.
Отже, підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції витрат самого відповідача на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає таке.
Представник відповідача адвокат Юсан І.О. у відзиві на позовну заяву зазначила, що орієнтовна сума судових витрат, понесених відповідачем, становить 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Водночас до закінчення розгляду справи судом першої інстанції доказів, на підставі яких можливо було б встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач сплатив або мав сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, відповідач та його представник не подали.
Лише 02 вересня 2026 року, під час апеляційного перегляду справи, представник відповідача адвокат Юсан І.О. подала до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, до якого додала договір № 52 про надання правничої допомоги від 18 березня 2026 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Юсан І.О., а також додаткові угоди до цього договору від 30 квітня 2026 року та 15 червня 2026 року.
Відповідно до договору № 52 про надання правничої допомоги від 18 березня 2026 року та додаткової угоди до нього від 30 квітня 2026 року сторонами було визначено умови та вартість надання ОСОБА_1 професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 577/1121/26 судом першої інстанції. Водночас зазначені документи до суду першої інстанції як докази розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу не подавалися та вперше були надані під час апеляційного перегляду справи.
Натомість додатковою угодою від 15 червня 2026 року договір доповнено пунктом 6.3, відповідно до якого за підготовку апеляційної скарги на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі № 577/1121/26, її подання через підсистему «Електронний суд» та участь адвоката у розгляді справи судом апеляційної інстанції клієнт сплачує адвокату 5 000 грн. Отже, зазначена додаткова угода стосується витрат відповідача на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи судом апеляційної інстанції, питання про розподіл яких підлягає окремому вирішенню апеляційним судом.
З огляду на те, що відповідач і його представник, зазначивши у відзиві на позовну заяву попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, у встановлений процесуальним законом строк не подали суду першої інстанції доказів, які давали б можливість встановити розмір витрат, сплачених або таких, що мали бути сплачені відповідачем у зв`язку з розглядом справи цим судом, а також не заявили про неможливість подання таких доказів до закінчення судових дебатів з поважних причин та необхідність вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті спору в порядку статті 246 ЦПК України, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для вирішення питання про відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу.
Сам по собі попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат не є доказом їх розміру у розумінні частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Подання представником відповідача лише під час апеляційного перегляду справи документів, які стосуються витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, не свідчить про неправильність вирішення цим судом питання про судові витрати, оскільки відповідні докази у встановленому процесуальним законом порядку та строки суду першої інстанції подані не були.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Визначений судом розмір витрат позивачки у сумі 3 000 грн відповідає критеріям їх обґрунтованості, розумності та співмірності, тоді як відповідач у встановленому процесуальним законом порядку та строки не подав суду першої інстанції доказів, які підтверджували б розмір понесених ним або таких, що підлягали сплаті, витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами під час розгляду справи судом першої інстанції, не дають підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно встановив наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, однак, визначаючи розмір такого утримання у 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, не повною мірою врахував сукупність обставин, передбачених статтями 182, 200 СК України, зокрема сімейний та матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, стан здоров`я малолітнього сина ОСОБА_8 , а також обов`язок обох батьків брати участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання.
З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача не забезпечує належного балансу між потребою повнолітнього сина в матеріальній допомозі та можливістю відповідача надавати таку допомогу з урахуванням інших його сімейних обов`язків, а належним та справедливим є розмір аліментів у 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.
Отже, висновки суду першої інстанції щодо розміру аліментів не повною мірою відповідають встановленим у справі обставинам, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в цій частині шляхом зменшення розміру стягуваних із ОСОБА_1 аліментів з 1/6 до 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно.
Водночас підстав для зміни рішення суду першої інстанції в іншій частині, зокрема в частині розподілу судових витрат, колегія суддів не встановила. Визначений судом першої інстанції розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн відповідає критеріям обґрунтованості, розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги щодо неврахування витрат відповідача на професійну правничу допомогу не знайшли свого підтвердження з огляду на неподання відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку та строки доказів розміру таких витрат.
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року — зміні шляхом викладення абзацу другого його резолютивної частини в новій редакції щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, зі зменшенням їх розміру з 1/6 до 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Висновки суду щодо судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Юсан І.О. просила стягнути з позивачки на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.
На підтвердження зазначених витрат представником відповідача надано договір № 52 про надання правничої допомоги від 18 березня 2026 року та додаткову угоду до нього від 15 червня 2026 року.
Додатковою угодою від 15 червня 2026 року договір доповнено пунктом 6.3, відповідно до якого за підготовку апеляційної скарги на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі № 577/1121/26, її подання через підсистему «Електронний суд» та участь адвоката у розгляді справи судом апеляційної інстанції клієнт сплачує адвокату 5 000 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи представника позивачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про недоведеність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
Із договору № 52 про надання правничої допомоги від 18 березня 2026 року та додаткової угоди від 15 червня 2026 року вбачається як конкретний обсяг правничої допомоги, що надається відповідачу під час апеляційного перегляду справи, так і її фіксована вартість - 5 000 грн. Зазначена правнича допомога включає підготовку апеляційної скарги, її подання через підсистему «Електронний суд» та участь адвоката у розгляді справи судом апеляційної інстанції. Фактичне надання передбачених договором послуг підтверджується матеріалами справи: апеляційна скарга була підготовлена та подана представником відповідача, а адвокат Юсан І.О. здійснювала представництво його інтересів під час апеляційного розгляду.
За таких обставин відсутність окремого звіту про виконані роботи та доказів фактичної оплати правничої допомоги сама по собі не свідчить про недоведеність відповідних витрат, оскільки зміст, обсяг та фіксована вартість правничої допомоги безпосередньо визначені договором і додатковою угодою, а факт надання передбачених ними послуг підтверджується процесуальними діями представника відповідача у цій справі.
Водночас встановлення сторонами договору фіксованого розміру гонорару не є безумовною підставою для покладення на іншу сторону обов`язку відшкодувати його саме у такому розмірі. При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має оцінити їх з урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, часу, необхідного для її виконання, значення справи для сторін, а також критеріїв реальності, необхідності, розумності та співмірності таких витрат.
Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат у 5 000 грн, колегія суддів враховує, що предметом апеляційного перегляду було рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а основні доводи апеляційної скарги стосувалися визначення розміру аліментів з урахуванням сімейного та матеріального стану відповідача. При цьому обставини справи, правова природа спірних правовідносин та основний обсяг доказів уже були предметом дослідження суду першої інстанції, а підготовка апеляційної скарги не вимагала здійснення значного обсягу додаткової роботи зі збирання та дослідження нових доказів чи формування принципово нової правової позиції.
Крім того, передбачені додатковою угодою підготовка апеляційної скарги та її подання через підсистему «Електронний суд» є взаємопов`язаними діями, а саме по собі технічне подання підготовленого процесуального документа не свідчить про надання окремої за характером та обсягом правничої допомоги.
Урахувавши характер та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи під час апеляційного перегляду, значення вчинених представником процесуальних дій для результату розгляду справи, а також критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає заявлений до відшкодування розмір таких витрат у сумі 5 000 грн завищеним та доходить висновку про наявність підстав для його зменшення до 3 000 грн.
Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання колегії суддів, відповідає обсягу та характеру фактично наданих адвокатом послуг під час апеляційного перегляду справи, критеріям розумності та співмірності і забезпечує справедливий баланс інтересів сторін.
З огляду на задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції.
Крім того, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 597,44 грн, що підтверджується квитанцією від 17 липня 2026 року.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
За змістом частини шостої статті 141 ЦПК України судові витрати, які за результатами розгляду справи мали б бути покладені на сторону, звільнену від їх сплати, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а позивачка звільнена від сплати судового збору, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 597,44 грн підлягає компенсації йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Юсан Інною Олександрівною, задовольнити.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в такій редакції:
«Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (1986 року народження, проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого 2026 року до 31 серпня 2029 року.»
В іншій частині рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2026 року залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 597 грн 44 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3000 грн (три тисячі) витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена «15» вересня 2026 року.

Головуючий - | М.В. Нестеренко

Судді: А.П. Сидоренко 

М.В. Щербаченко