Справа № 308/8743/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді – Логойда І.В., за участю секретаря судового засідання – Сабо І.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що постановою поліцейського батальйону 2 взвод 2 рота Управління патрульної поліції в Закарпатській області Петрулинець Олександр Анатолійович серія ЕНС № 7345444 від 10.06.2026 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. на підставі ст. 126 ч.4 КУпАП за те, що 10.06.2023 року о 04.55 годині в с. Нижнє Солотвино дорога М05 795км керував (зі слів правоохоронця) транспортним засобом Volkswagen номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування ТЗ та відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР України. Проте, з вказаною постановою позивач не згоден та вважає її протиправною виходячи з наступних обставин: зазначене в оскаржуваній постанові правопорушення я не вчиняв. Позивач вказує, що коли патрульна поліція прибула на місце перебування даного транспортного засобу, позивач ним не керував і не міг керувати. Оскільки, позивач перебував біля машини без ключів від ТЗ, не на водійському сидінні. До цього їхала і керувала ТЗ інша особа, яка втекла і залишила позивача на даному участку дороги. Разом з тим, позивач пояснював патрульним, що не мав можливості керувати даним транспортним засобом, але поліцейський одразу склав постанову про накладення адміністративного стягнення та провів тест на алкогольне спяніння. Позивач не заперечує, що був у стані алкогольного спяніння, але в машині позивач перебував як пасажир в даний день, позивач був у законній відпустці, що підтверджує Витяг з наказу командира з військової частини від 25.05.2026 р. № 155/нст. Також звертає увагу суду, що в даті народження у даній постанові помилка. Отже, умислу у вчиненні даного адміністративного правопорушення не було і немогло бути. Обов`язковим елементом складу правопорушення є наявність суб`єктивної сторони правопорушення, зокрема вини у формі умислу чи необережності, чого у даному випадку не було. Отже, всупереч положенням КУпАП, працівником поліції не були повно і об`єктивно з`ясовані обставини справи. Вважає, що дана постанова є незаконною, протиправною, винесеною з порушенням вимог чинного законодавства, у відповідності з яким підлягає скасуванню. При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. На підставі наведеного, просить скасувати постанову поліцейського батальйону 2 взвод 2 рота Управління патрульної поліції в Закарпатській області Петрулинець Олександра Анатолійовича серія ЕНС № 7345444 від 10.06.2026 року де ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. на підставі ст. 126 ч.4 КупАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 4 КУпАП - закрити.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2026 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, передбачених ст. 286 КАС України.
17.07.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що позивач у позовній заяві стверджує, що транспортним засобом не керував, а перебував у ньому виключно як пасажир. Зазначені доводи не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються зокрема відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Так, 10.06.2026 року під час несення служби працівниками Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на спецлінію «102» надійшло повідомлення про грубе порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO, державний номерний знак НОМЕР_2 . Після прибуття на місце події поліцейські з`ясували обставини події, під час чого позивач надав усні та письмові пояснення щодо обставин руху транспортного засобу. Із цих пояснень встановлено, що саме позивач керував зазначеним транспортним засобом, рухаючись з міста Ужгород у напрямку міста Свалява. Позивач пояснив, що під час руху автомобільною дорогою М-06 «Київ Чоп» здійснював маневр обгону вантажних транспортних засобів, після чого останні заблокували його транспортний засіб, змусивши зупинитися. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського №470915, а саме: 05:42:42 позивач повідомляє поліцейському, що керував транспортним засобом, рухаючись з міста Ужгород у напрямку міста Свалява; у проміжку часу 05:57:27-05:57:31 під час надання письмових пояснень позивач повторно підтверджує, що саме він керував транспортним засобом за вказаним маршрутом; 05:57:58 позивач пояснює, що причиною зупинки транспортного засобу став його різкий маневр обгону; 06:00:59 позивач повторно зазначає, що близько 04 год. 30 хв. рухався з міста Ужгород, здійснив маневру обгону вантажних транспортних засобів та був зупинений ними. Таким чином, із наведених пояснень позивача вбачається, що він неодноразово, добровільно та послідовно підтверджував факт керування транспортним засобом VOLKSWAGEN POLO, державний номерний знак НОМЕР_3 , а також детально описував обставини свого руху та причини зупинки транспортного засобу. При цьому протягом усього спілкування з працівниками поліції позивач жодного разу не повідомив, що транспортним засобом керувала інша особа, не заперечував факту власного керування та не зазначав, що перебував у транспортному засобі виключно як пасажир. За таких обставин, твердження позивача, викладені у позовній заяві, про те, що він не керував транспортним засобом, є необґрунтованими, суперечать його власним поясненням, зафіксованим на відеозаписі, та спростовуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи.
В ході перевірки, згідно облікових даних інформаціно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» поліцейськими встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2025, яка набрала законної сили 20.06.2025 у справі № 308/7802/25, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000, 00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також, згідно з інформації з Єдиного реєстру судових рішень, постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2025 року у справі № 308/7802/25, станом на 10.06.2026 (дата винесення оскаржуваної постанови) вступила в законну силу та оскаржена не була.
Як слідує з ч. 1, ч. 2 ст. 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Отже, приписами ч. 2 ст. 317-1 КУпАП чітко встановлено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права.
Крім того, матеріали справи підтверджують обізнаність позивача щодо факту позбавлення його права керування транспортними засобами. Так, згідно з аналізом відеозапису з нагрудної камери поліцейського № 470915, на законну вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія або електронне посвідчення через застосунок «Дія» позивач повідомив, що вже близько року позбавлений права керування транспортними засобами (фрагмент відеозапису: 05:43:12-05:43:35). Зазначене свідчить про те, що позивач достеменно усвідомлював факт набрання законної сили судовим рішенням та встановлене ним обмеження щодо права керування транспортними засобами.
Незважаючи на це, позивач умисно керував транспортним засобом, усвідомлюючи відсутність у нього відповідного права, чим порушив вимоги чинного законодавства.
Згідно аналізу відеозапису з нагрудної камери поліцейського: встановлено обставини події, рух позивача на транспортному засобі (фрагменти відеозапису - 05:42:42, 05:57:27, 05:57:58, 06:00:59).
Позивача ознайомлено зі змістом пояснень на окремому аркуші (фрагмент відеозапису - 06:04:31); роз`яснено права згідно ст. ст. 268, 289 КУпАП (фрагмент відеозапису-06:07:03); попереджено позивача щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення (фрагмент відеозапису 06:08:54); потворно роз`яснено права згідно ст. ст. 268, 289 КУпАП (фрагмент відеозапису - 06:09:06).
Таким чином, матеріали відеозапису підтверджують, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським було дотримано вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо з`ясування всіх обставин справи, роз`яснення позивачу його процесуальних прав та порядку оскарження постанови, а також забезпечено реалізацію права позивача на надання пояснень. Відтак порушень процедури розгляду справи та винесення постанови допущено не було. На підставі наведеного просить, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач та представник у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, при цьому згідно прохальної частини відзиву просить здійснювати розгляд справи без їх участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.
У зв`язку із розглядом справи без участі сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з постановою серії ЕНА №7345444 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн. за те, що як зазначено у постанові 10.06.2026 року о 04 год. 55 хв. в с. Нижнє Солотвино дорога М05 795 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Wolkswagen номерний знак НОМЕР_3 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 ПДР України- керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування.
Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся із даним позовом в суд.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху
В пункті 1.3. Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п.1.9.ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Положенням пп. «а» п. 2.1 ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно зі ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами 1, 2, 3, 5 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Згідно зі ст. ст. 276, 280, 283 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП.
Згідно із оскаржуваною постановою розгляд справи відбувся 10.06.2026 о 04 год. 55 хв. в с. Нижнє Солотвино на ділянці дороги М05 795 кілометр.
Представником відповідача до матеріалів справи у поданому відзиві долучено відеозапис з місця події.
Відповідно до практики Верховного Суду приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (постанова від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №607/7987/17). Також, у графі 7 постанови «до постанови додаються» відсутні відомості про долучення до неї відеозапису. 
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 27.02.2020 у справі № 344/4629/16-а, від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.
Суд звертає увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. 
Лише доказ фіксації, який долучений до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а не сама постанова, без зазначення у ній належних доказів вчинення такого правопорушення, підтверджує обставини та подію щодо вчинення правопорушення та накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним по справі. Відсутність у постанові посилання на технічний запис, сворює сумніви у дотриманні вимог процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським, на які посилається відповідач у відзиві.
Виходячи з наведеного, в силу положень ч.1 ст.74 КАС України суд не приймає до уваги наданий відповідачем доказ.
Разом з тим, суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. Відповідачем таких доказів не надано у встановленому законом порядку. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.
Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, відповідачем не надано.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд доходить переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесенні оскаржуваної постанови вимог ст.ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом. 
За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову серії ЕНА №7345444 від 10.06.2026 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 9, 10, 11, 242, 245, 286 КАС України, ст. ст. 152, 219, 251, 280, 283, 293 КУпАП,
У Х В А Л И В:
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Скасувати постанову поліцейського 2 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Петрулинець Олександра Анатолійовича серії ЕНА №7345444 від 10.06.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП - закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Департамент патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, адреса: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Олега Кошового, буд. 2, 88006, ЄДРПОУ 40108646.
Повне рішення виготовлено 24.07.2026 року.
Суддя Ужгородського міськрайонного суду 
Закарпатської області        І.В. Логойда