Справа № 932/8231/26 
Провадження № 2-о/932/151/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 року м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі головуючої судді - Потоцької С.С., за участю секретаря судового засідання - Карапиш А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , яка проживала та померла у Донецькій області Мар`їнський район, смт. Старомихайлівка.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що вона є онукою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Донецькій області, смт. Старомихайлівка, що наразі є тимчасово окупованою територією. Оскільки смерть ОСОБА_3 відбулась на тимчасово окупованій території України, заявник позбавлена можливості зареєструвати у встановленому законом України порядку смерть бабусі. Встановлення факту смерті ОСОБА_3 заявниці необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть згідно з чинним законодавством України.
Ухвалою суду від 03.07.2026 заява залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків.
Заявник усунула недоліки у встановлений судом строк. 
Ухвалою суду від 07.07.2026 відкрито провадження у справі, призначено судові засідання.
У призначене судове засідання заявник не з`явилася, подала клопотання, в якому просила розглядати справи без її участі та заяву задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється.
За приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно з абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (мати заявника) серії НОМЕР_1 , видане Старомихайлівським селищної ради Донецької області від 23.02.1973, актовий № 17; копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 ( серія НОМЕР_2 , видане Виконкомом Старомихайлівської селищної ради Мар`їнського району Донецької області, актовий запис № 38 від 29.12.1998).
На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявником наданий документ складений російською мовою під назвою «свідоцтво про смерть», датоване 03.03.2026 та виданий установою, яка розташована на тимчасово окупованій території під назвою Донецький міський відділ РАЦС Донецької області; фото з кладовища.
16.06.2026 листом № 1596/31.30-26 Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 . 
Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", територія Мар`їнського району, Донецької області є тимчасово окупованою з 07.04.2014 російською федерацією територією України.
П. 5 розділу ІІІ Закону України «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України» встановлено якщо населені пункти, які до дня набрання чинності цим Законом були віднесені до категорії селищ міського типу, з дня набрання чинності цим Законом відносяться до категорії селищ.
За приписами ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5(з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96).
За логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92).
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Тому, факт смерті слід встановити у судовому порядку за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», що стане підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.
З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Донецька область смт. Старомихайлівка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного, а також, враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть у відповідному державному органі реєстрації України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.: 265-273, 293, 294, 315, 317 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.
Встановити факт смерті громадянки України-  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Донецька область, смт. Старомихайлівка, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце смерті- Україна, Донецька область, Мар`їнський район, с. Старомихайлівка.
Рішення підлягає негайному виконанню.
Копію рішення направити до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України для державної реєстрації факту смерті.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 33339119, пр. Науки, 112, м. Дніпро, 49000.

Суддя С.С. Потоцька