ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4441/26 Справа № 233/6923/23 | | Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №233/6923/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 24 липня 2025 року,ухвалене у складі судді Цитульського В.І., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач за первісним позовом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська (після перейменування Шевченківський районний суд м.Дніпра) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 09 вересня 2019 року між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №500821350, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 52 873,60 грн. на 36 місяців з відсоткової ставкою 23%.
Вказує, що відповідач не виконала умови договору щодо повернення позики внаслідок чого, станом на 20 грудня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 60 246,21 грн., з яких 44 030,73 грн. – тіло кредиту та 16 215,48 грн. відсотки.
Звертає увагу, що 20 грудня 2021 року АТ «Альфа-банк» передало право вимоги до ОСОБА_1 - ТОВ ФК «Еліт фінанс».
У зв`язку з чим ТОВ ФК «Еліт фінанс», як новий кредитор, просило стягнути вказану заборгованість на свою користь.

Також, у жовтні 2024 року відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ТОВ «ФК Еліт Фінанс», АТ «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним.
В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що вона ( ОСОБА_1 ) фактично не отримувала кредитні кошти, т.я. їх отримала ОСОБА_2 , яка була працівником АТ «Альфа банк», шляхом обману та зловживання довірою.
Вказує, що за цим фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12019050380001046 від 29 серпня 2019 року.
У зв`язку з чим просила визнати недійсним кредитний договір №500821350 від 09 вересня 2019 року, укладений між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Дніпра від 24 липня 2025 року позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», АТ «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним – відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване судове рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим через неправильність установлення обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування скарги зазначає, що впорушення п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалою від 09 серпня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Трофименко В.В., про зупинення провадження у даній цивільній справі, обґрунтовуючи своє рішення тим, що обов`язок зупинити провадження у справі виникає у випадку наявності судового провадження у кримінальному провадженні, тобто кримінальне провадження, вирішення якого має значення для розгляду даної справи, вже має перебувати на розгляді в суді, а не на стадії досудового розслідування. Наявність відкритого кримінального провадження не свідчить про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до розгляду кримінального провадження й не пов`язано з обставинами, які б доводили неможливість розгляду даної цивільної справи. 
Вказане клопотання було обґрунтоване тим, що відповідно до наявної у ОСОБА_1 копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020050380000957 від 12 грудня 2020 року, остання зверталась до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , а саме оформлення кредитного договору, який є предметом розгляду цивільної справи № 233/6923/23. Згідно отриманої відповіді від Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 22 травня 2024 року за № 37аз/203/02-2024, по кримінальному провадженню №12020050380000957 досудове розслідування триває. 
Вважає, що результати досудового розслідування кримінального провадження №12020050380000957 мають суттєве значення для розгляду даної справи, оскільки ОСОБА_1 не отримувала кредитні кошти по кредитному договору №500821350, укладеного 09 вересня 2019 року з АТ «Альфа-банк, а їх отримала шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_2 , та у разі доведеності вказаного факту будуть всі законні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у повному обсязі. 
Звертає увагу, що суд першої інстанції констатував у своєму рішенні, що між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи, який вбачається у даній справі, незаконно не виконав обов`язок зупинити провадження у справі у відповідності до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.
Наголошує, що суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, обґрунтував своє рішення лише тим, що факт отримання ОСОБА_1 кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку останньої. Ті обставини, що грошові кошти отримані іншою особою шляхом шахрайства не доведені. Зокрема єдиною доведеною відповідачем обставиною є набуття нею статусу потерпілої у кримінальному провадженні. Проте викладене не є доказом вчинення щодо неї шахрайства чи іншого кримінального правопорушення. Відповідним доказом може бути обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили.
Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 не отримувала кредитні кошти по кредитному договору №500821350, укладеного 09 вересня 2019 року з АТ «Альфа-банк», а їх отримала шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_2 , яка на той час була співробітником АТ «Альфа-банк».
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на тому факті, що після пред`явлення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , ані з боку АТ «Сенс-Банк», ані з боку ОСОБА_2 , які мають зареєстровані електронні кабінети в системі «Електронний суд», а відповідно отримували всі процесуальні документи, та документи по суті у справі, і були обізнані про судовий спір, не надходило жодних заперечень, та контраргументів на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , а тому ОСОБА_2 фактично визнала зазначені вище обставини.
Зазначає, що ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з проханням оформити на її ім`я кредит, за яким саме ОСОБА_2 повинна була отримати грошові кошти, які були необхідні останній для повернення боргів після лікування її дитини, яка хворіла на рак, але померла. При цьому, ОСОБА_2 запевнила ОСОБА_1 , що буде погашати заборгованість за вказаним кредитним договором самостійно. Виключно з мотивів допомоги страшному лиху у сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надала свою згоду на оформлення на її ім`я вказаного кредитного договору. Грошові кошти по кредитному договору №500821350 від 09 вересня 2019 року отримала саме ОСОБА_2 . Після отримання ОСОБА_2 коштів за вказаним кредитним договором остання не погашала заборгованість, та перестала виходити на зв`язок із ОСОБА_1 . Таким чином ОСОБА_2 , як співробітник АТ «Альфа-банк», ввела ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які мають істотне значення для даного виду правочину, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. 
Вказує, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел.
У зв`язку з чим просить рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 24 липня 2025 року по справі №233/6923/23 скасувати повністю та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким: у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №500821350 від 09 вересня 2019 року відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», АТ «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , задовольнити, визнавши недійсним кредитний договір 500821350, укладений 09 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк». 

Представник відповідача за зустрічним позовомТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - Наваренко В.Г., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу в якому не погоджується з аргументами апеляційної скарги, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Зазначає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що відповідач визнає, що уклала кредитний договір, але отримані кошти передала іншій особі, стосовно якої відкрито кримінальне провадження. Отже, відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору, отримання коштів та порушення умов кредитного договору шляхом невиконання його умов та неповернення заборгованості.
Зауважує, що зазначені шахрайські дії вчинено не банком та не позивачем у справі. Отже, у разі ухвалення вироку, відповідач має право вимагати відшкодування збитків від особи, яку вироком суду буде визнано винною. Ні банк, ні позивач учасником кримінального провадження не являється. Кошти від банку відповідач отримала добровільно, подальша доля отриманих коштів це виключно воля відповідача по справі. Ніякого зв`язку між банком та особою, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення, немає. 
Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, відтак, підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
У зв`язку з чим, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити - без змін.
Судовий розгляд апеляційної скарги просив здійснювати за відсутності представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». 

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокат Трофименко В.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 09 вересня 2019 року між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №500821350, за яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 52 873,60 грн на 36 місяців з відсоткової ставкою 23%.
Викладене підтверджується підписаними ОСОБА_1 паспортом споживчого кредиту, графіком платежів та розрахунком сукупної вартості кредиту, офертою на укладення угоди.
Випискою по особовому рахунку АТ «Сенс банк» підтверджується факт надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 52 873,60 грн. та факт часткового погашення нею кредиту.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що проценти розраховані згідно умов договору кредиту, зокрема в межах строку його дії (з 09 вересня 2019 року до 20 грудня 2021 року).
20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-банк» (клієнт) та ТОВ ФК «Еліт фінанс» (фактор) укладено договір факторингу за умовами якого право вимоги вважається відступленим з дати оплати фактором ціни права вимоги, в дату здійснення оплати сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2).
У пункті 5.1.5.1 договору факторингу вказано, що відступлене право вимоги підлягає поверненню, якщо до дати відступлення права вимоги існувала обставина – божник був визнаний потерпілими у справі про шахрайство, пов`язаної із оформленням кредитного договору. Погодження підстав для повернення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту погодження, за формою, встановленою у додатку №3.
Пунктами 5.1.5.2 – 5.1.5.7 визначені ніші умови повернення права вимоги.
Позивачем долучено витяг з додатку №1 до договору факторингу у якому відображено вимоги АТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 за договором №500821350, акт приймання передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року та платіжне доручення про оплату за договором факторингу.
Відповіддю ВП №2 Краматорського районного управління поліції, пам`яткою про права та обов`язки потерпілого та протоколом допиту потерпілої, підтверджується факт набуття ОСОБА_1 статусу потерпілої у кримінальному провадженні за фактом оформлення на її ім`я кредиту шляхом обману та зловживанням довірою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 договору кредиту підтверджується письмовими доказами та не заперечується останньою. Факт отримання ОСОБА_1 кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку останньої. Ті обставини, що грошові кошти отримані іншою особою шляхом шахрайства не доведені. Зокрема єдиною доведеною відповідачем обставиною є набуття нею статусу потерпілої у кримінальному провадженні, проте викладене не є доказом вчинення щодо неї шахрайства чи іншого кримінального правопорушення, оскільки відповідним доказом може бути обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили. Розрахунок заборгованості, що наданий позивачем узгоджується із умовами договору кредиту, а відповідачем не надано заперечень щодо розрахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56)).
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на виникнення спірних правовідносин) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції станом на виникнення спірних правовідносин) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається судом встановлено, що 09 вересня 2019 року між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №500821350, за яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 52 873,60 грн на 36 місяців з відсоткової ставкою 23%.
Як вбачається із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 52 873,60 грн. та факт частково здійснювала погашення.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що проценти розраховані згідно умов договору кредиту, та в межах строку його дії з 09 вересня 2019 року до 20 грудня 2021 року.
Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-банк» (клієнт) та ТОВ ФК «Еліт фінанс» (фактор) укладено договір факторингу за умовами якого право вимоги вважається відступленим з дати оплати фактором ціни права вимоги, в дату здійснення оплати сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2). 
Матеріали справи містять витяг з додатку №1 до договору факторингу у якому відображено вимоги АТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 за договором №500821350, акт приймання передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року та платіжне доручення про оплату за договором факторингу.
Відповіддю ВП №2 Краматорського районного управління поліції, пам`яткою про права та обов`язки потерпілого та протоколом допиту потерпілої підтверджується факт набуття ОСОБА_1 статусу потерпілої у кримінальному провадженні за фактом оформлення на її ім`я кредиту шляхом обману та зловживанням довірою.
Обвинувальний вирок суду, щодо конкретної особи, яка заволоділа коштами ОСОБА_1 , або сприяла укладенню останньою кредитного договору шляхом обману, що набрав законної сили - суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини, а відповідач неналежним чином виконував прийняті за кредитним договором зобов`язання, чим припустила порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за первісним позовом заборгованості за кредитним договором №500821350 від 09 вересня 2019 року в сумі 60 246,21 грн., з яких 44 030,73 грн. – тіло кредиту, 16 215,48 грн. - відсотки.

Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 230 Кодексу «Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману», визначено: 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
2. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Як було встановлено, факт укладення між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 договору кредиту підтверджується письмовими доказами та не заперечувались останньою.
Також, факт отримання ОСОБА_1 кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку останньої, а посилання відповідача, що грошові кошти отримані іншою особою шляхом шахрайства суду не доведені, оскільки єдиною доведеною відповідачем обставиною є набуття нею статусу потерпілої у кримінальному провадженні, проте викладене не є підставою для задоволення зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, як укладеного шляхом обману.
Дані обставини загалом доводяться:
- фінансово-цифровими доказами, які підтверджують певні фактичні дані руху отриманих боржником грошових коштів, зокрема: виписки з банківських рахунків – як доказ того, що гроші надійшли від банку і відразу (у короткий проміжок часу) були перераховані на рахунок третьої особи; квитанції та чеки про переказ коштів, термінальні чеки про внесення готівки на чужу картку; скріншоти екрана: фіксація фінансових операцій в онлайн-банкінгу, якщо неможливо швидко отримати паперову виписку;
- комунікаційними доказами, на підтвердження наміру третьої особи ввести боржника в оману або змусити укласти договір, зокрема: переписка в месенджерах (Viber, Telegram, WhatsApp) де третя особа просить взяти кредит, обіцяє повернути гроші, гарантує самостійно платити відсотки або погрожує/тисне на боржника; записи телефонних розмов, що фіксують процес обману; розписка від третьої особи, на підтвердження передачі грошей (відразу після отримання кредиту), де зазначено, що вона отримала саме кредитні кошти і зобов`язується їх повернути банку;
- доказами нетипової поведінки боржника, на підтвердження укладення кредиту, що суперечить здоровій логіці та фінансовому стану боржника (сума кредиту в рази перевищує офіційний дохід боржника),
які суд аналізує в їх сукупності та надає їм відповідну правову оцінку.

В даному випадку сам по собі факт того, що відповідач віддала отримані в кредит гроші третій особі (що випливає з її пояснень), не є автоматичним доказом, на підставі якого кредитний договір слід визнати не дійсним на підставі ст.230 ЦК України, оскільки після отримання кредиту, кошти стають власністю боржника, і він має право розпоряджатися ними на власний розсуд.
Як правило, найбільш вагомими доказами факту обману з боку третьої особи (зокрема вимога оформити кредит під приводом «допомоги») є зібрані докази у кримінальному проваджені, підтверджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином позивач за зустрічним позовом не довела, з наданням належних та допустимих доказів, наявність підстав для задоволення її позову і висновок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову і відмові у задоволені зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права, фактично зводиться до незгоди з правовими висновками суду першої інстанції, що відповідно до статті 376 ЦПК України - не є підставою для скасування судового рішення. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 24 липня 2025 року відсутні.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 24 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 26.08.2026 року

Головуючий суддя       О.В.Агєєв