ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року
м. Київ
справа № 757/19238/22-к
провадження № 51-4907км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника
(у режимі відеоконференції) ОСОБА_5 , 
прокурора 
(у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 8 лютого 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України та обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановлено після затримання підозрюваного і не пізніше ніж через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити доставку ОСОБА_8 до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Також, Київський апеляційний суд ухвалою від 18 грудня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 8 лютого 2023 року і на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) апеляційну скаргу повернув її авторові. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Аргументуючи позицію, скаржник зазначає, що ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику підозрюваного, копія рішення ОСОБА_8 не вручалася, останній отримав її лише 12 листопада 2025 року. Тому, як стверджує захисник, строк апеляційного оскарження для ОСОБА_8 має обчислюватися саме з цієї дати відповідно до положень ч. 3 ст. 395 КПК. Водночас указує й на те, що строк пропущений з поважних причин, однак суд не дав належної оцінки всім обставинам. Крім того зазначає, що апеляційний суд помилково застосував приписи частин 1, 2 ст. 2975 КПК, оскільки спеціальне досудове розслідування в кримінальному провадженні не здійснювалося; не повідомивши підозрюваного про час та місце розгляду справи, суд розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження за відсутності ОСОБА_8 . Все це, на думку сторони захисту, призвело до постановлення ухвали, яка не відповідає положенням ст. 370 КПК. 
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції (далі - Суд) захисник підтримав подану скаргу; прокурор заперечив обґрунтованість вимог сторони захисту. 
Мотиви Суду
Суд уповноважений скасувати оспорювані рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК у разі допущення судами попередніх інстанцій таких процесуальних порушень, які в розумінні ст. 412 вказаного Кодексу є істотними.
У цій справі апеляційний суд істотно не порушив вимог КПК, а доводи в касаційній скарзі про протилежне й незаконність оспорюваного рішення не можна визнати прийнятними.
Згідно з п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів із дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Водночас строк виконання процесуальних дій поновлюється в разі встановлення судом поважності причини його пропуску (ч. 1 ст. 117 КПК).
За правилами, передбаченими п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення зазначеного строку, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За матеріалами провадження, через оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук, слідчий суддя постановив ухвалу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК 8 лютого 2023 року за відсутності підозрюваного. 
ОСОБА_8 14 листопада 2025 року на згадане рішення подав апеляційну скаргу, в якій клопотав про поновлення строку оскарження. Поважність причин його пропущення мотивував тим, що копію ухвали слідчого судді отримав лише 12 листопада 2025 року, після її направлення захисниками на адресу його утримання в установі попереднього ув`язнення Міністерства юстиції Грецької Республіки. Однак, усупереч своєму клопотанню стверджував, що строк апеляційного оскарження для нього має обраховуватися із згаданої дати, а відтак не пропущений. 
Апеляційний суд, розглянувши клопотання, відмовив у його задоволенні. Вказавши на те, що п`ятиденний строк оскарження ухвали слідчого судді для ОСОБА_8 обчислюється із дня її оголошення, дійшов висновку, що апеляційну скаргу подано поза межами встановленого строку, а поважність причин його пропуску не доведено.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції і зазначає про таке.
Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу згідно з ч. 1 ст. 193 КПК здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених ч. 6 вказаної статті, яка надає можливість слідчому судді розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. 
У такому разі, з метою дотримання права особи на участь у судовому розгляді й забезпечення реалізації нею відповідних процесуальних прав, після затримання і не пізніш як через сорок вісім годин з часу їїдоставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який, про що постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Таким чином, виходячи з наведених законодавчих приписів, відсутність особи, котра оголошена в міжнародний розшук, під час розгляду зазначеного клопотання не свідчить про застосування слідчим суддею процедури розгляду клопотань без виклику особи, як це передбачено ч. 2 ст. 163 та ч. 2 ст. 172 КПК, або вбачається зі змісту ст. 234 та глави 21 процесуального закону.
Факт перебування ОСОБА_8 у міжнародному розшуку був предметом судового контролю під час вирішення питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу 8 лютого 2023 року; сторона обвинувачення надала підтверджуючі зазначені обставини документи, зокрема постанову від 21 липня 2022 року, згідно з якою в межах кримінального провадження № 12022000000000313 від 21 квітня 2022 року ОСОБА_8 , підозрюваного за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу України, оголошено в міжнародний розшук. 
Ураховуючи викладене, строк на апеляційне оскарження такого судового рішення для ОСОБА_8 починає спливати з моменту його проголошення, звідси - доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що строк на оскарження ухвали слідчого судді слід рахувати з моменту отримання підозрюваним копії судового рішення, не є слушними.
Наведений підхід узгоджується з практикою Суду (див., наприклад постанову від 4 березня 2020 року в справі № 4910/16/19-к).
Не можна погодитися з аргументами сторони захисту щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Суд нагадує, що особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку, якими є лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто ті, що не залежать від волевиявлення особи, дійсно пов`язані з істотними перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Тому під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати його завершення; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), й інші доречні обставини (див., наприклад постанови Суду від 27 березня 2019 року в справі № 127/17092/18, від 22 квітня 2024 року в справі № 760/7299/22, від 24 липня 2025 року в справі № 686/20864/19, від 23 березня 2026 року в справі № 711/8622/24).
Також, надаючи тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів засади верховенства права є принцип юридичної визначеності, котрий передбачає повагу до остаточності рішень суду (res judicata). Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру, які необхідно ретельно перевіряти в кожній конкретній справі. Зокрема, поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження через значний період часу на підставах, які не видаються переконливими, загрожує порушенням принципу юридичної визначеності (рішення в справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).
Як видно з матеріалів справи, розгляд клопотання слідчого про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувся за участі захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , з якими підозрюваний особисто уклав угоди про надання правової допомоги 18 травня та 15 грудня 2022 року відповідно. Одержавши копію ухвали слідчого судді від 8 лютого 2023 року, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного оскаржила її в апеляційному порядку в передбачений законом строк і разом із захисником ОСОБА_10 була присутня в судовому засіданні. 
Наведене вочевидь свідчить про те, що ОСОБА_8 був обізнаний (не міг не бути обізнаним) з рішенням про обрання запобіжного заходу, фактом ініціювання стороною захисту процедури апеляційного перегляду та її наслідками, за якими Київський апеляційний суд 22 березня 2023 року залишив без змін ухвалу слідчого судді від 8 лютого 2023 року. Однак, з апеляційною скаргою ОСОБА_8 звернувся 14 листопада 2025 року, тобто більш ніж через два з половиною роки з дати завершення процесуального строку й після набрання законної сили рішення слідчого судді. При цьому не надав суду апеляційної інстанції переконливого підтвердження обставин, які він уважав поважними причинами пропущення строку оскарження. В касаційній скарзі теж не зазначено фактичних даних, котрі би свідчили про існування об`єктивно непереборних перешкод для звернення в розумний термін з апеляційною скаргою. 
Посилання скаржника на те, що копія ухвали слідчого судді ОСОБА_8 не вручалася, а отримав він її 12 листопада 2025 року, як на поважну причину, також не є переконливим. Адже підозрюваний перебував у міжнародному розшуку. До того ж, маючи намір безпосередньо оскаржити судове рішення, ОСОБА_8 мав би діяти сумлінно і, контактуючи з захисниками, вжити розумних заходів задля своєчасного отримання копії ухвали та подання апеляційної скарги. 
У підсумку слід зазначити, що така процесуальна поведінка ОСОБА_8 не узгоджується з принципом res judicata як одним із фундаментальних аспектів верховенства права, за яким жодна зі сторін не вправі вимагати перегляду рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. 
Отже, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_8 суд діяв відповідно до приписів ст. 399 КПК.
Аргументи сторони захисту про те, що апеляційний суд помилково застосував приписи частин 1, 2 ст. 2975 КПК, неспроможні. Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_8 , суд у своїх висновках не керувався цими положеннями закону.
Постановлена ухвала є законною, обґрунтованою й вмотивованою.
Щодо твердження захисника про неповідомлення підозрюваного про час та місце розгляду справи, то воно є неприйнятним і спростовується матеріалами провадження, з яких убачається що відповідне повідомлення було надіслано на електронну адресу, вказану ОСОБА_8 в апеляційній скарзі. 
Із приводу розгляду клопотання підозрюваного за його відсутності, на що вказує захисник у касаційній скарзі, слід зазначити, що ОСОБА_8 просив розглянути його апеляційну скаргу в режимі відеоконференції із установою Спеціальний медичний центр для ув`язнених «КОРИДАЛОС» Грецької Республіки. Проте апеляційний розгляд суд не здійснював. Натомість розглянув клопотання підозрюваного про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді за участі захисника - адвоката ОСОБА_11 . Тож за таких обставин та враховуючи положення ч. 6 ст. 193 КПК, право на захист підозрюваного ОСОБА_8 , котрий перебуває у міжнародному розшуку, апеляційний суд не порушив. 
Істотнихпорушень норм права, які зумовлюють обов`язкове скасування оспорюваного рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, про що йдеться в касаційній скарзі, під час перевірки за касаційною процедурою не встановлено.
З огляду на викладене, подану касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12