ПОСТАНОВА 
іменем України

16 вересня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 399/1225/25
провадження № 22-ц/4809/1547/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»,
відповідач –  ОСОБА_1 , 

розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 14 травня 2026 року у складі судді Шевченко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Свеа Фінанс») звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 19 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та  ОСОБА_1 був укладений електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3472390, відповідно до якого відповідачу було надано кредит на таких умовах: сума кредиту складає 15000 грн; строк кредитування - 360 днів; періодичність платежів – кожні 30 днів; мета кредиту - на споживчі (особисті) потреби; спосіб - безготівково шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача; стандартна відсоткова ставка – 2,00% в день; знижена процентна ставка – 2,00% в день, в разі, якщо відповідач до 21 березня 2023 року (включно) або протягом 3-х календарних днів сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів, або здійснить часткове повернення кредиту; орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 30341,06 % річних; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою – 123000 грн. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі.
28 листопада 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (наразі ТОВ «СвеаФінанс») уклали договір факторингу №01.02-77/23. Згідно реєстру прав вимог №1 до договору факторингу від 28 листопада 2023 року №01.02-77/23 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача у загальному розмірі 82 179,93 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 14999,99 грн; заборгованість по відсотках - 67179,94 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.
Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 14 травня 2026 рокупозов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «СвеаФінанс» заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2023 року №3472390 у загальному розмірі 82179,93 грн. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні.
В іншій частині щодо задоволених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків – скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову.
Судом встановлено, що 19 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та  ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3472390 . Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит на таких умовах: сума кредиту складає 15000 грн; строк кредитування - 360 днів; періодичність платежів – кожні 30 днів; мета кредиту - на споживчі (особисті) потреби; спосіб - безготівково шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача; стандартна відсоткова ставка – 2,00% в день; знижена процентна ставка - 2,00% в день, в разі, якщо відповідач до 21 березня 2023 року (включно) або протягом 3-х календарних днів сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів, або здійснить часткове повернення кредиту; орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою 30 341,06% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою – 123 000 грн (а.с.12-30).
Паспорт споживчого кредиту (а.с.31-34), Правила надання коштів у позику (а.с.38-48), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (а.с.49-57) є складовими частинами кредитного договору.
Як свідчить довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який є банком партнером ТОВ «Лінеура Україна» згідно з договором про переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року  ОСОБА_1 19 лютого 2023 року на виконання кредитного договору №3472390 , укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та  ОСОБА_1 , через платіжну систему iPay.ua було перераховано платіж за номером транзакції №203788403 на кредитну карту, маска картки № НОМЕР_1 , у розмірі 15000 грн (а.с.58).
За договором факторингу від 28 листопада 2023 року №01.02-77/23 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за договором кредиту №2936432 від 13 лютого 2022 року на користь ТОВ «РосвенІнвест Україна», а ТОВ «РосвенІнвест Україна» відповідно набуло права вимоги згідно реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №01.02-25/23 від 23 травня 2023 року, у тому числі до  ОСОБА_1 (а.с.59-70).
Згідно з Реєстром боржників №1 до договору факторингу від 28 листопада 2023 року №01.02-77/23 у ТОВ «РосвенІнвест Україна» виникло право вимоги щодо боржника  ОСОБА_1 на загальну суму 82 179,93 грн, з яких:заборгованість за тілом кредиту - 14999,99 грн; заборгованість по відсотках - 67179,94 грн (а.с.79).
Відповідно до копії платіжної інструкції від 29 листопада 2023 року №9386 ТОВ «Свеа Фінанс» здійснив транзакцію по переказу на користь ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів на суму 1444991,71 грн, призначення платежу: оплата за договором факторингу від 28 листопада 2023 року №01.02-77/23 (а.с.75).
Рішенням ТОВ «РосвенІнвест Україна» від 25 березня 2024 року №1 повну назву Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (а.с.80-81).
Як свідчить розрахунок заборгованості розмір заборгованості відповідача за договором від 19 лютого 2023 року №3472390 у станом на 28 листопада 2023 року становить 82179,93 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14999,99 грн; заборгованість за відсотками - 67179,94 грн (а.с.49-57).
За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідач не заперечував факт укладення з ним кредитного договору, не оскаржував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього тіла кредиту.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Разом з тим, відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, пунктом 1 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 (провадження №11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави для висновку, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Отже, у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». 
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 426/4264/19.
Згідно розрахунку заборгованості установлено, що нарахування відповідачу відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за період з 19.02.2023 по 28.11.2023 включно.
Апеляційним судом встановлено, що згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 03 червня 2016 року, та довідкою від 03 липня 2026 року №1603 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.139-142, 172).
Апеляційним судом приймаються до уваги надані докази проходження військової служби відповідачем, оскільки справу було розглянуто судом без участі відповідача у зв`язку з відміткою про вручення поштової кореспонденції «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.121).
Отже, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на неї поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2023 року №3472390 підлягають задоволенню лише в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу, що становить 14999,99 грн. Вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 67179,94 грн задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, підлягає задоволенню, рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 14 травня 2026 року в частині стягнутого боргу по відсотках – скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, в частині судових витрат - зміні.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позов ТОВ «Свеа Фінанс» майнового характеру заявлено з ціною 82 179,93 грн і задоволено частково з урахуванням висновків апеляційного суду на суму 14999,99 грн, тобто на 18,25% . Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 444,09 грн (2422,40?18,25%).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 14 травня 2026 року до ухвалення судового рішення у справі в Кропивницькому апеляційному суді. Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а саме на 81,75 % = (100% - 18,25% задоволена частинна вимог позову). Тому з ТОВ «Свеа Фінанс» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2376,37 грн (2906,88х 81,75 %). З ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 444 грн 09 коп

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, задовольнити.
Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 14 травня 2026 року в частині стягнутого боргу за відсотками у розмірі 67179,94 грн скасувати.
В частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2023 року №3472390 у розмірі 14999(чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (ЄДРПОУ 37616221, вул. Іллінська, 8, місто Київ)судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 444 (чотириста сорок чотири) грн 09 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (ЄДРПОУ 37616221, вул. Іллінська, 8, місто Київ) у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2376 (дві тисячі триста сімдесят шість) грн 37 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  О. І. Чельник

Судді С. М. Єгорова

С.І.Мурашко