Справа № 194/652/26
Номер провадження № 2/194/883/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року          м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання - Єрмолаєвої А. Г, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул.. Соборна, 76) про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.
Позивач посилається на те, що він під час роботи в небезпечних тяжких шкідливих умовах у вугільній промисловості у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з ним стався страховий випадок та він захворів на професійні захворювання, 
18.09.2020 року позивача було звільнено у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. 
Одразу після звільнення з роботи позивач був вимушений постійно лікуватись, що пов`язано майже безперервними відвідуваннями лікарів, закладів охорони здоров`я, обстежень, здавань аналізів, стаціонарними лікуваннями, відстоювання в чергах, тощо. 
18.02.2021 року Медичним висновком лікарсько-експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» протоколом № 429 було зроблено висновок про захворювання позивача, після чого він був вимушений продовжувати лікування.
Висновком МСЕК від 30.04.2021 року під час первинного огляду позивачу було встановлено повторно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 15.04.2022 року, зроблено висновок про умови та характер праці (протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно), рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування, визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. 
Висновком МСЕК від 11.04.2022 року та висновком МСЕК від 25.04.2024 року також підтверджено позивачу ІІІ групу інвалідності та 60 % втрати працездатності, рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування.
Стан здоров`я позивача продовжує погіршуватися, оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 15 3К3пП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 200000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. 
11.05.2026 р. представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування заперечень зазначив, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, відсутні факти встановлення причинного зв`язку між виникненням хронічного захворювання та діями відповідача, позивач вільно обрав працю, позивачем не надано належних та допустимих доказів фізичного та морального страждання. 
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09.04.2026 р. було відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст.237-1 КЗпП України.
Вивчивши матеріали справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідно до трудової книжки, позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 1997 р. 18.09.2020 р. був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я ч. 2 ст. 40 КЗпП України. ( а.с. 7-8).
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форма П-4, встановлено, що ОСОБА_3 встановлено остаточний діагноз 18.02.2021 р., а саме:
Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 білатерально, рецидивуючий перебіг з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий та м?язовотонічним синдроми. 
Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, двобічним плечолотапковим періартрозом з гіпотрофією м?язів плечового поясу (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів(ПФ другого ступеня) суглобів; ?
Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня.
Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).Захворювання професійні (18.02.2021р.). ( а.с. 9-11)
Судом досліджено довідку МСЕК від 30.04.2021 р. Серія 12 ААА № 064611, за результатами первинного огляду позивачу ОСОБА_4 встановлено інвалідність ІІІ групи, зазначено ступінь втрати непрацездатності 60 відсотків у зв`язку з професійним захворюванням, повторний переогляд 15.04.2022 р. ( а.с.11 звор. стор.)
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 120973 позивачу підтверджено третю групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності з 11.04.2022 р. до 15.04.2024 р. ( а.с. 12 звор. стор.)
Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 25.04.2024 р. серії 12 ААА № 130791, складеною на підставі акта огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), позивачу ОСОБА_4 повторно встановлено втрату професійної працездатності 60 відсотків у зв`язку з професійним захворюванням до 01.05.2027 року( а.с. 12)
Наданими до матеріалів справи випискою від 27.12.2024 р. № 1996, випискою від 05.01.2026 р. № 1990, випискою із медичної карти № 834 стаціонарного хворого від 02.06.2025 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.04.2025 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.10.2025 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05.07.2024 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 11.02.2025 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.07.2025 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.02.2026 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19.09.2025 р., підтверджується, що позивач проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, перебував під медичним наглядом, неодноразово проходив обстеження та лікувально-профілактичні заходи у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з умовами праці. Вказані медичні документи свідчать про наявність у позивача стійких порушень стану здоров`я, необхідність постійного лікування та медичного спостереження, а також про негативні наслідки професійного захворювання для його здоров`я та звичного способу життя. ( а.с.15-24)
Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.
Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. При використанні праці домашніх працівників створення належних, безпечних і здорових умов праці покладається на сторони трудового договору. Домашній працівник має право відмовитися від виконання важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці.
Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.
Статтею 158 КЗпП України встановлено, що роботодавець зобов`язаний вживати заходів для полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження сучасних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, кращого досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості і загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.
Роботодавець зобов`язаний вживати заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я працівників, здійснювати профілактику ризиків та напруги на робочому місці, проводити інформаційні, навчальні та організаційні заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню).
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта - це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. 
Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення.
Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.
Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) від 22.03.2021 р., фактично не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди, хоча встановлено існування шкідливих умов праці, у виді тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого(пил, маса вантажу, рівень шуму, температура повітря та вологість), що були причиною виникнення професійного захворювання.
Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_5 до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності.
Крім того, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці.
Крім того, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків на підприємствах відповідача, ушкодження здоров`я, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності, відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі.
Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, характер порушення його прав, наслідки для його життя, а також засади розумності, виваженості та справедливості, передбачені статтею 23 Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та не підтверджений належними доказами в повному обсязі, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню із визначенням розміру відшкодування, який відповідає характеру встановленого порушення, обсягу доведених моральних страждань та засадам розумності, виваженості і справедливості.
Водночас згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.10.2021 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 , згідно яких позивач лікувався від професійних захворювань, що беззаперечно вплинуло на моральний стан позивача.
Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо.
На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 200000, 00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована та є завищеною.
Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, ступінь втрати ним професійної працездатності, судової практики у даній категорії спорів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 60 000, 00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.
Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок шкідливих умов праці не заслуговують на увагу, так як в п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Водночас згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Визначена судом сума моральної шкоди 60 000 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2025 року (8647, 00 грн.), тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру та від сплати судового збору звільнений на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог(60 000грн.*100/200000, 00грн.=30%, 30%*1331, 20грн.=399, 36 грн.), тобто в сумі 399 грн. 36 коп.
Керуючись ст.ст.263-265, 273 ЦПК, на підставі ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок отримання професійного захворювання в сумі 60000 (шістдесят тисяч гривень) 00 копійок з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 399 (триста дев`яносто дев`ять) гривень 36 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя    Хоменко Д.Є.