Справа №579/2964/24 | Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1063/26 | Суддя-доповідач -  ОСОБА_2
Категорія - 11 |

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2026 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді – ОСОБА_3 ,
суддів – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_6 ,
учасників кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_7 ,
захисника – ОСОБА_8 , 
потерпілої – ОСОБА_9 ,
обвинуваченого – ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Сумської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 11 травня 2026, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Врадіївка Миколаївської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за місцем проживання АДРЕСА_1 , працюючого директором ТОВ «ВАНТ ЛТД», не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України і виправдано, 
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 11 травня 2026 року ОСОБА_10  визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115 КК України і виправдано.
Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що будучи обізнаним про порядок зберігання, правила користування та безпечного поводження з нарізним карабіном «Remington 750», усвідомлюючи, що зброя є предметом підвищеної небезпеки, він орієнтовно о 16 годині 00 хвилин 21.06.2024 з належним йому нарізним карабіном «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 приїхав до домоволодіння, що належить на праві власності його знайомому ОСОБА_12 та розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де у подальшому відпочивав разом зі своїми знайомими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Того ж дня, тобто 21.06.2024 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, у період з 18 години 31 хвилин до 20 години 57 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , будучи обізнаним із заходами безпеки при поводженні з мисливською зброєю та правилами поводження з мисливською вогнепальною зброєю відповідно до Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядку видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011, всупереч вищезазначеним вимогам вирішив здійснити пристрілку (налаштування з метою суміщення траєкторії польоту кулі з прицільною лінією) прицілу до належного йому мисливського карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим підійшов до дерев`яної будівлі, розташованої на спеціально облаштованій території вказаного мисливського господарства місця, яке не є тиром або стрільбищем, обладнаним відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, де, встановивши на саморобній металевій підставці належний йому карабін, здійснив декілька пострілів з нього у напрямку імпровізованої мішені, розташованої на відстані приблизно 100 метрів.
У цей час на території господарства, поблизу імпровізованої мішені, на місці здійснення пристрілки зброї ОСОБА_10 , перебував майстер лісу Воронізького лісництва Філії "Шосткинське лісове господарство" ДП «Ліси України» ОСОБА_18 .
Під час проведення пострілів ОСОБА_10 , володіючи мисливською зброєю, яка є предметом підвищеної небезпеки, не переконавшись у безпечності проведення пострілів та відсутності сторонніх осіб у зоні ведення вогню, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті людини, не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, умисно здійснив постріл з карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № D8027755 в бік ОСОБА_18 , який перебував у безпосередній близькості від мішені.
У результаті здійснення пострілу з мисливського карабіну «Remington 750» калібру НОМЕР_2 ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_18 тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією самого черепу, раньовий канал якого, почавшись вхідною раною в ділянці потилиці розміром 3.5?2.0 - 1,0 см, практично по середній лінії на відстані 164 см від підошвеної поверхні стопи, пройшов шкіру, ушкодив кістки своду черепу з руйнацією та викиданням речовини головного мозку з порожнини черепу, викиданням фрагментів та уламків кісток черепу, який закінчився вихідною лоскутоподібною раною в ділянці мозкового черепу (тім`яних, частково скроневих та лобній ділянках) неправильної форми загальною площею 15,0-20,0 см з лоскутоподібними краями, яке відповідно до висновку експерта № 26 від 05.09.2024 і є причиною смерті ОСОБА_18 , внаслідок чого настала смерть останнього. 
Органами досудового розслідування вказані дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є недоведеним.
Так, місцевий суд у вироці зазначив, що сторонами не оспорюється обставини про те, що ОСОБА_10 21.06.2024 року у період з 18 години 31 хвилину до 20 години 57 хвилин перебуваючи на території домоволодіння, за адресою АДРЕСА_2 , під час проведення пострілів, здійснив постріл з карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 по імпровізованій мішені. Не оспорюється сторонами, і те , що ОСОБА_18 який перебував у безпосередній близькості від мішені спричинено тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією самого черепу, внаслідок чого настала смерть останнього.
Однак, на переконання суду першої інстанції, стороною обвинувачення не надано достатньо доказів для того, щоб поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість особи у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зокрема, суду:
- не надано будь-яких доказів у підтвердження вчинення ОСОБА_10 дій, направлених на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині;
- не надано та не зазначено який пункт, розділ Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядку видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011 (далі – Положення №549), порушив ОСОБА_10 та яке порушення норм Положення перебуває в прямому причинному зв`язку з смертю ОСОБА_18 ;
- в обвинувальному акті не зазначено та не надано доказів, який пункт Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 (далі – Інструкція №622), порушено ОСОБА_10 та яке порушення норм Інструкції перебуває в прямому причинному зв`язку з смертю ОСОБА_18 ;
- не надано доказів того, що ОСОБА_10 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті людини, не бажав, але свідомо припускаючи їх настання, умисно здійснив постріл з карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № D8027755 в бік ОСОБА_18 ;
- не надано доказів того, що ОСОБА_10 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та недбало або самовпевнено ставився до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння;
- не надано доказів наявності мотиву та мети у ОСОБА_10 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 ;
- в обвинувальному акті не зазначено та не надано доказів того, шляхом дії якого фізичного впливу предмету було спричинено ОСОБА_18 тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією черепу.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що події, які відбувалися 21.06.2024 року у господарстві АДРЕСА_2 виключають умисне вбивство, а поведінка обвинуваченого характеризується тим, що після того, як він виявив труп ОСОБА_18 , відразу повідомив присутнім у господарстві с. Заріччя.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що для того, щоб кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України необхідно встановити відсутність казусу, а з урахуванням викладеного у вироку, суд позбавлений можливості самостійно доводити відсутність невинного заподіяння шкоди, самостійно змінювати фабулу, викладену в обвинувальному акті та позбавлений можливості зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України.

Не погодившись з вказаним вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 11.05.2026 прокурором подано апеляційну скаргу, в якій остання просила скасувати виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_10 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення та призвели до безпідставного виправлення та уникнення особою справедливого покарання, а також - ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначити йому покарання за вказаною нормою у виді 7 років позбавлення волі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначила, що суд першої інстанції у вироці безпідставно вказав на відсутність будь-яких доказів у підтвердження порушень ОСОБА_19 вимог Положення, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №549 від 17.10.2011, а також Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, оскільки такі обставини підтверджуються наявністю у ОСОБА_10 відповідного діючого дозволу на право зберігання і носіння нарізного карабіну і саме відповідно до вимог вищевказаного Положення з метою безпечного користування мисливською зброєю він зобов`язаний був чітко виконувати правила користування зброєю та суворо дотримуватись правил безпеки поводження із нею. Натомість, ОСОБА_10 , розуміючи, що має вади зору, безпідставно використовуючи прибор нічного бачення у світлу пору доби, чітко усвідомлюючи наявність інших людей на території домоволодіння, які вільно пересувались по ній, добре знаючи про існування рації у загиблого через дуже поганий зв`язок в тій місцевості, але не маючи у своєму користуванні рації, взагалі не повинен був, але здійснював постріли та використовував предмет підвищеної небезпеки в умовах обмеженої видимості.
Також, на переконання прокурора, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження висновки суду щодо відсутності доказів того, шляхом дії якого фізичного впливу предмету було спричинено ОСОБА_18 тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням головного мозку та руйнацією черепу. 
Так, прокурор звертала увагу, що відповідно до протоколу огляду місця події від 22.06.2024 на території господарства серед іншого, виявлено та вилучено 4 циліндричні кулі та фрагменти від куль біля мішені. Згідно висновків експерта, надана на дослідження оболонка кулі з місця події стріляна саме з наданого на дослідження карабіна, що належав обвинуваченому, а фрагмент матеріалу, виявлений під час огляду щита, має спільну родову належність з матеріалом досліджуваного об`єкта, вилученим з патрону, виявленого у спеціальних відсіках на прикладі належного обвинуваченому карабіну. При цьому, генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні карабіна, збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 .
Крім того прокурор стверджувала, що вказані обставини цілком логічно узгоджуються із показами обвинуваченого ОСОБА_10 , який під час допиту в судовому засіданні повідомив, що саме він 21.06.2024, знаходячись на території господарства, здійснював пристрілку карабіну. Всі інші присутні особи у цей час займались своїми справами - готували їжу, дивились телевізор, годували тварин.
Тобто, на переконання прокурора, зазначене підтверджує, що саме ОСОБА_10 здійснив постріл із вогнепальної мисливської зброї у бік мішені, поруч з якою знаходився ОСОБА_18 , що саме ОСОБА_10 через короткий проміжок часу, підійшовши до мішені перевірити результати пристрілки, виявив тіло загиблого ОСОБА_18 і жодних відомостей про причетність до вбивства загиблого сторонніх осіб ані під час досудового розслідування, ані в судовому засіданні отримано не було. 
Проте суд, поклавши такі покази ОСОБА_10 в основу виправдувального вироку, не надав їм належної оцінки.
Також, на переконання прокурора, судом не надано належної правової оцінки свідченням обвинуваченого в частині визнання себе винним у необережному заподіянні смертельного вогнепального поранення ОСОБА_18 , чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. 
При цьому, як зазначила прокурор в поданій апеляції, судом першої інстанції встановлено наявність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме - протиправного заподіяння смерті іншій людині, натомість визначено відсутність доказів наявності мотиву та мети у ОСОБА_10 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 . Разом з тим, прокурор звертала увагу, що простий склад умисного вбивства, передбачений у ч. 1 ст. 115 КК, являє собою умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині незалежно від мотивів і мети, а вина у формі непрямого умислу характеризується відсутністю конкретно визначеної мети.
За таких обставин, на думку прокурора, фактично погодившись із наявністю в діях обвинуваченого складу іншого менш тяжкого кримінального правопорушення, зокрема ч. 1 ст. 119 КК України, суд першої інстанції не врахував положень ст.337 КПК України і не змінив правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка покращує становище обвинуваченого, пославшись лише на необхідність встановлення відсутності казусу, хоча мав можливість встановити необхідні для цього обставини на підставі аналізу сукупності досліджених доказів і взявши до уваги покази обвинуваченого. Така позиція суду першої інстанції, на думку прокурора, не узгоджується із завданнями кримінального судочинства і правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 червня 2023 року (справа № 359/9624/14-к).

Від захисника надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій останній просив залишити подану прокурором апеляційну скаргу без задоволення, а вирок – без змін. Мотивував свою позицію тим, що вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 11.05.2026 є законним, обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ст.ст.94,370,374 КПК України, а доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.94,411,412,413 КПК України – безпідставними. 

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка вимоги апеляційної скарги підтримала, а також – просила кваліфікувати дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі; обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення виправдувального та обвинувального вироків. Зокрема, згідно ч.1 вказаної статті виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Частина 3 цієї статті передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Ухвалення вироку здійснюється внаслідок оцінки доказів, досліджених у ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ( ст. 94 КПК). 
Вирок повинен відповідати засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості відповідно до положень ст. 370 КПК України. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду судом першої інстанції не були дотримані норми матеріального і процесуального закону і обґрунтованими є доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, як зазначалось вище та вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України -у вчиненні умисного вбивства поза розумним сумнівом не доведена, і суд не вправі самостійно змінювати фабулу та встановлювати відсутність казусу для того, щоб кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України.
Але, колегія суддів з такими висновкам погодитись не може з огляду на таке.
На думку колегії, у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів причетності ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_18 , а саме щодо заподіяння смерті останньому.
Так, у протоколі огляду місця події від 22 червня 2024 року зафіксовані відомості про те, що на території домогосподарства в с. Заріччя Кролевецької МТГ, серед іншого виявлено: дерев`яну споруду прямокутної форми зі столом, на якому знаходилися дев`ять гільз і одна гільза на землі поряд з цією будівлею, а також - на тримачі для зброї знаходився обладнаний прицілом «Dedal 450» та глушником карабін «Remington 750» калібру 30-06 № D8027755 з набоєм в патроннику; картонну мішень зі слідами речовини бурого кольору, що знаходилася на відстані 100 м. від зазначеної дерев`яної споруди; труп ОСОБА_18 на землі перед мішенню в положенні лежачи на спині обличчям до гори з детальним описом тілесних ушкоджень; частину черепної коробки, рацію «Кенвуд», кепку поряд з трупом та фрагменти від куль біля мішені (т. 2 а.с.5-44). 
Протокол від 22.06.2024 року містить відомості про те, що в моргу КМП Глухівська міська лікарня оглянуто труп ОСОБА_18 та виявлено на обличчі нашарування речовини бурого кольору, виражену деформацію та рухомість кісток своду черепа та лицьового черепа, відсутність частин фрагментів кісток своду черепа, відсутність шкірних лоскутів в ділянці мозкового черепа, ушкодження в ділянці потилиці, практично по передній лінії (164 см від ППС) неправильну зірчату рану з п`ятьма променями (т.2 а.с.50-51).
Сукупністю відомостей, що містяться у висновках експертів №26 від 05.09.2024, №211 від 11.09.2024, №071-21-2024 від 07.11.2024, №61-23-2025 від 24.11.2025, підтверджується те, що ОСОБА_18 отримав прижиттєво наскрізне вогнепальне поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією самого черепу і що таке тілесне ушкодження має прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілого (т.2 а.с.54-85).
Крім того, згідно Витягу з Єдиного реєстру зброї ОСОБА_10 має дозвіл на зберігання та носіння довгоствольної вогнепальної нарізної і комбінованої вогнепальної зброї, у тому числі тієї, яка була виявлена та вилучена під час огляду місця події 22.06.2024, а саме: карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 (т.3 а.с. 112).
Під час проведення огляду карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 було встановлено, що він обладнаний приладом нічного бачення «Dedal 450-С» бувшим у використанні тривалий час ( т.2 а.с.72-77), а згідно висновку експерта № КСЕ-19/111-24/40061-БД від 12 вересня 2024 на поверхні вказаного карабіна, що був вилучений з місця події, а саме цівці, мушці, гачку та дужці, руків`ї, затворі маються генетичні ознаки клітин, які збігаються як між собою, так і - з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 102-115).
Висновком експерта № КСЕ-19/111-24/400061-БЛ від 16 серпня 2024 року підтверджується, що наданий на дослідження карабін належить до нарізної вогнепальної зброї, є мисливським самозарядним карабіном «Remington» моделі «750 WOODMASTER», № НОМЕР_3 , калібру .30-06 SPRG, виготовлений промисловим способом, який знаходиться в справному стані та придатний до стрільби. Крім того, цим висновком встановлено, що надані на дослідження три гільзи, виявлені серед інших предметів під час огляду місця події на столі дерев`яної будови та на підлозі біля цієї будови, а також - оболонка кулі, виявлена на місці події біля мішені, стріляні з наданого на дослідження карабіна «Remington» моделі «750 WOODMASTER», № НОМЕР_3 , калібру .30-06 SPRG (т.2.а.с.84-101).
Крім того, 23 червня 2024 року ще раз оглянуто місце події - вищевказану територію домогосподарства та серед іншого виявлено і вилучено гільзи, а також - фрагменти картону зі слідами речовини бурого кольору, частину дерев`яного щита (три дошки зі слідами пошкоджень), шорти сірого кольору, камуфльовану футболку ( т. 2 а.с. 125-141).
Вказані три дерев`яні дошки вилучені з місця події було оглянуто та під час такого огляду на дошці з маркуванням 3 на відстані 36 см. від верхнього краю та 10.5 см. від лівого краю виявлено наскрізний отвір діаметром 0,5 см., поряд з яким знаходиться металевий фрагмент з металу жовтого кольору позначений як об`єкт №1, що зафіксовано у протоколі від 1 липня 2024 року (т.2 а.с.145-155).
Крім того, згідно висновків експертів № 11034 від 11.12.2024 року та № 11428 від 11.12.2024 року фрагмент матеріалу 1 вилучений з паперового пакету (виявлений 1.07.2024 року під час огляду дерев`яного щита ) має спільну родову належність з матеріалом досліджуваних об`єктів 1-1-,2-1,3-1 вилучених з спецпакета 0599444 (вилучені в Сумському НДЕКЦ МВС України після обов`язкових відстрілів карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № D8027755 (т. 5 а.с.63-68), а основу фрагменту матеріалу 1 вилученого з паперового пакету (виявлений 1.07.2024 року під час огляду дерев`яного щита ) становить купрум (т. 5 а.с.86-89).
Допитані в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили такі обставини.
Так, свідок ОСОБА_14 дав показання про, те що 21 червня 2024 року в АДРЕСА_3 . близько 14 години приїхали ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , а потім приїхав ОСОБА_18 . Також розповів, що за двором знаходиться стрільбище - дерев`яна будівля і щити на відстані 100-200 м., на які вішає мішені той, хто стріляє. Повідомив, що бачив ОСОБА_10 на місці для пристрілки, коли ішов годувати тварин разом з ОСОБА_18 . Хвилин через 20 він пішов, а ОСОБА_18 залишився у вольєрі. Він був у дворі коли почув постріл, а через якийсь час прибіг ОСОБА_10 і сказав, що він випадково, неумисно застрелив ОСОБА_18 і щоб ніхто туди не ходив поки не приїде поліція. Між ОСОБА_10 та ОСОБА_18 сварок не було.
Свідок ОСОБА_15 в ході судового розгляду в суді першої інстанції дав показання про, те що 21 червня 2024 року він був в с Заріччя, куди також приїхали ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Останній заходив на кухню , швидко поїв , сказав багато роботи. У тирі свідок в той день не був, що там відбувалось не знає. Зайшов ОСОБА_10 і сказав, що ОСОБА_18 немає. Подробиці не розповідав. На місце події не ходив. Конфліктів між присутніми не було.
Інші допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , а також потерпіла ОСОБА_9 підтвердили про відсутність конфліетів між обвинуваченим та ОСОБА_18 і повідомили, що про подію знають лише зі слів, очевидцями вчинення злочину вони не були. 
Таким чином, дослідженими як судом першої інстанції, так і апеляційним судом доказами в повній мірі підтверджено те, що 21.06.2024 року саме ОСОБА_10 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , здійснюючи пристрілку прицілу до належного йому мисливського карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 , виконав декілька пострілів з нього у напрямку імпровізованої мішені, розташованої на відстані приблизно 100 метрів, де в цей час перебував майстер лісу Воронізького лісництва Філії "Шосткинське лісове господарство" ДП «Ліси України» ОСОБА_18 , в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією самого черепу, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_18 .
До того ж, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 демонстрував, а також – будучи допитаним в суді першої інстанції та в апеляційному суді, не заперечував вищевказаних обставин, що встановлені письмовими доказами, а саме що 22.06.2024 у вказаний в обвинувальному акті проміжок часу він перебував на території мисливського господарства, за адресою АДРЕСА_3 ; що здійснював на стрельбіщі, яке розташовано біля підсобних приміщень, пристрілку прибору нічного бачення, розташованого на належному йому карабіні; що здійснив два постріли, після пішов до мішені, де побачив, що кулі зміщені в бік, повернувся назад та після внесення поправок до прибору нічного бачення, здійснив ще один прицільний постріл в бік мішені, після чого знову пішов до мішені, де побачив ОСОБА_18 без ознак життя з ушкодженнями несумісними з життям. При цьому, зазначив, що перед тим, як йти на стрільбище, він повідомив присутнім в домоволодінні, що йде на пристрілку карабіну.
Тобто, сукупністю вищезазначених доказів в повній мірі підтверджується те, що відбулось вбивство. Але, сукупність встановлених даних дає підстави стверджувати, що події, які відбувалися 21.06.2024 року у господарстві АДРЕСА_2 , виключають умисне вбивство, оскільки на підтвердження умислу на вбивство не свідчить жоден доказ наданий стороною обвинувачення.
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи і дійшовши висновку про відсутність у діях обвинуваченого ознак умисного злочину, а саме складу, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, безпідставно не врахував положення ч. 3 ст. 337 КПК України щодо права суду на зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище обвинуваченого, та не перевірив чи наявні у діях ОСОБА_10 ознаки іншого кримінального правопорушення, зокрема ч. 1 ст. 119 КК України, склад якого є менш тяжким, аніж той, що передбачений ч. 1 ст. 115 КК України і відрізняється від останнього лише суб`єктивною стороною.
Наслідком цього стало неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність.
Так, юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.
Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
Таким чином, з огляду на положення КПК України, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на менш тяжкий злочин і такі нормативні повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження щодо зміни обвинувачення, про що необґрунтовано зазначив у вироці суд першої інстанції.
Крім того, в даному випадку мова не йде про відшукання доказів винуватості у вчиненні злочину та перебирання на себе судом функції обвинувача, на чому наголошував суд першої інстанції мотивуючи неможливість перекваліфікації дій обвинуваченого, оскільки, як зазначено вище, питання кваліфікації прямо відноситься до тих, що вирішуються судом при ухваленні вироку, а питання зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення стосується реалізації судом повноважень, передбачених ч.3 ст.337 КПК України.
До того ж, згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к), та ККС ВС у постанові від 01 червня 2023 року (справа № 359/9624/14-к), закриття судом кримінального провадження, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства. Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Також, на переконання колегії суддів, не ґрунтується на нормах закону та практиці, що сформована Верховним судом, і висновок суду першої інстанції про неможливість перекваліфікації дій ОСОБА_10 , не відповідає фактичним обставинам справи висновок місцевого суду щодо неможливості встановлення наявності казусу або необережної поведінки в діях ОСОБА_10 , і, відповідно, помилковим та необґрунтованим є висновок місцевого суду про необхідність у такому випадку виправдання обвинуваченого.
Водночас, доводи прокурора щодо допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення -є в даному випадку цілком обґрунтованими.
Так, колегія суддів, вирішуючи в даній справі питання юридичної оцінки діяння ОСОБА_10 у межах висунутого обвинувачення, виходить з того, що останньому інкриміновано умисне (у формі непрямого умислу) заподіяння смерті потерпілого. 
Диспозицією ст. 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. 
За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі непрямого умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що питання про умисел, у тому числі, на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
На відміну від згаданого злочину вбивство через необережність (ст. 119 КК України) за суб`єктивною стороною, проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК України). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права зазначені у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №643/3561/17 та від 09.09.2021 року у справі №361/2548/18.
Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.
При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку суд першої інстанції на підставі оцінки вищезазначених доказів встановив такі обставини події та об`єктивної сторони злочину: що ОСОБА_10 21.06.2024 року у період з 18 години 31 хвилину до 20 години 57 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння, за адресою АДРЕСА_2 , під час проведення пристрілки, здійснив постріл з карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 по імпровізованій мішені, а також – що в результаті таких дій обвинуваченого ОСОБА_18 , який перебував у безпосередній близькості від мішені, спричинено тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією самого черепу, внаслідок чого настала смерть останнього.
При цьому, місцевий суд констатував те, що сторонами ці обставини не оспорюються. Крім того, місцевим судом на підставі показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , а також - потерпілої ОСОБА_9 встановлено те, що між обвинуваченим та потерпілим не було конфліктів і вони перебували у дружніх відносинах, а поведінка обвинуваченого характеризується тим, що після того, як він виявив труп ОСОБА_18 , то відразу повідомив присутнім у господарстві с. Заріччя.
Водночас, під час аналізу сукупності доказів суд першої інстанції обмежився лише встановленням відсутності умислу на вбивство, але залишив поза увагою те, що досліджені в судовому засіданні докази містять достатньо відомостей і даних, які дозволяли місцевому суду повно і всебічно дослідити питання суб`єктивної сторони вчиненого злочину, у тому числі -щодо наявності чи відсутності казусу або необережної поведінки ОСОБА_10 .
Колегія суддів, аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора по цьому питанню, дійшла таких висновків.
Матеріалами справи підтверджується те, що ОСОБА_10 відповідно до Положення №576 та Інструкції №622 отримав та мав діючий станом на день події дозвіл №99635 на право зберігання і носіння зброї.
Слід звернути увагу на те, що отримання дозволу на право носіння та зберігання зброї - це процедура, яка передбачає обов`язкові етапи, у тому числі проходження теоретичної та практичної підготовки поводження зі зброєю і здача відповідних заліків. І рішення про надання фізичним особам дозволу на придбання, зберігання та носіння зброї приймається виключно за наявності довідки про вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, що видається після складання відповідних заліків в пунктах з вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування. 
Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають підстави стверджувати про те, що обвинувачений, як володар зброї, що мав відповідний дозвіл, знав та під час використання такого предмету підвищеної небезпеки, як карабін, зобов`язаний був виконувати правила безпеки, дотримуючись вимог відповідних профільних нормативно-правових актів, зокрема правил поводження з мисливською вогнепальною зброєю, що встановлені Положенням №549, та правил поводження зі зброєю для фізичних осіб, які виконують вправи зі стрільби у стрілецьких тирах і стрільбищах, що визначені Інструкцією №622, якою серед іншого встановлено й вимоги до приміщення стрілецького тиру.
В той же час, із встановлених в судовому засіданні дійсних фактичних обставин вбачається, що ОСОБА_10 здійснював пристрілку належного йому карабіну: всупереч вимогам Інструкції №622 та Положення №549 з приміщення, яке не є спеціально облаштованим відповідно до вимог такої Інструкції, тиром або стрільбищем; у відсутність інструктора чи тренера; у місці наближеному до місця відпочинку, збору інших мисливців, зокрема і до місця, де свідок ОСОБА_14 разом з потерпілим ОСОБА_18 здійснювали годування тварин, не перевіривши наявність людей в безпосередній близькості від мішені.
Сукупність вказаних обставин свідчать про те, що ОСОБА_10 , нехтуючи правилами безпеки поводження зі зброєю, хоча не усвідомлював небезпеки своїх дій і не передбачав можливості настання таких наслідків, але за обставинами справи та рівнем підготовки повинен був і міг передбачити.
Тобто, сукупність таких встановлених обставин свідчить про те, що ОСОБА_10 вчинив вбивство через необережність у формі протиправної недбалості.
При цьому, формулювання обвинувачення за статтями про вбивство (як за ст. 115, так і за ст. 119 КК України) вимагає детального опису фактичних обставин на основі диспозиції кримінального закону, які не передбачають і не потребують обов`язкового посилання на відомчі інструкції чи положення. 
За таких обставин, необґрунтованими є мотиви оскаржуваного вироку про відсутність будь-яких доказів у підтвердження порушень ОСОБА_10 вимог Положення № 549 та Інструкції №622, а також – щодо відсутності в обвинувальному акті посилання на пункт, розділ зазначених Положення та Інструкції, які порушив ОСОБА_10 , а також посилання на те, які порушення норм Положення та Інструкції перебуває в прямому причинному зв`язку з смертю ОСОБА_18 .
Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_10 не можна розцінювати як казус, виходячи з того, що випадком (казусом) визнається лише ситуація, коли людина не могла і не повинна була передбачити наслідків - настання смерті, тоді як обвинувачений зобов`язаний був дотримуватися суворих правил безпеки. Він не міг не розуміти, що зброя є джерелом підвищеної небезпеки. Його обов`язок під час пристрілки належного йому карабіну полягав у тому, щоб передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, які потребують дотримання заходів безпеки, що покладає на нього, як на особу, яка отримала дозвіл на право на носіння і зберігання зброї, чинне законодавство. І в цій конкретній ситуації з метою дотримання правил безпеки обвинувачений перед пострілом зобов`язаний був переконатися, що сектор обстрілу є вільним, і що поблизу мішені немає людей. 
При цьому, той факт, що ОСОБА_10 крикнув ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , які знаходились неподалік мішені і годували тварин, про те, що він буде стріляти – не є тим безпековим заходом, що передбачений Положенням №576 та Інструкцією №622. 
Тобто, наявність таких умов, що ОСОБА_10 вже не один рік до події володів зброєю і мав певний життєвий досвід, отримав теоретичні та практичні знання з питання поводження зі зброєю та мав перевірені заліком знання загальних і спеціальних правил безпеки поводження зі зброєю, у сукупності з тим, що обвинувачений розумів, що самостійно здійснює пристілку карабіну у місці наближеному до місця відпочинку, збору інших мисливців (зокрема у безпосередній близькості з ОСОБА_18 та ОСОБА_14 ), на території, що не є тиром або стрельбіщем, обладнаним відповідно до Інструкції, - свідчить про те, що ОСОБА_10 , який має вказані індивідуальні якості ( вік, знання, тощо) в тій конкретній обстановці мав реальну можливість і повинен був передбачити суспільно небезпечні наслідки свого діяння. 
При цьому, не свідчить про неможливість передбачення суспільно небезпечних наслідків і встановлена під час проведення слідчого експерименту обставина про те, що ОСОБА_10 , здійснюючи постріл в мішень, не бачив через прибор нічного бачення, в який здійснював приціл, потерпілого ОСОБА_18 . 
Така обставина виключає наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя, водночас вона вказує на недотримання ОСОБА_10 загальних вимог безпеки та технічних вимог експлуатації приладу, який розрахований виключно на роботу в умовах низької освітленості, а не в денний час, і не знімає з нього відповідальності за вчинені дії, наслідки, яких він, як зазначено вище, міг і повинен був передбачити.
Ці висновки підтверджуються і здобутими під час проведення слідчого експерименту за участю спеціаліста даними. Так, в ході проведення слідчого експерименту спеціалісту ставилось питання: Чи можливо при використанні вказаного приладу нічного бачення при умовах, в яких проводиться слідчий експеримент (в сонячну погоду, близько 19 год. 09.07.204) побачити манекен у футболці сірого кольору на відстані 100 метрів на фоні мішені, виготовленої з картону? Відповідь спеціаліста: при нерухомому об`єкті розрізнити не можливо. Характеристики даного приладу не дозволяють побачити обрис силуету за таких умов. Прибор не сприймає різницю кольорів. Після цього спеціаліст ОСОБА_22 , одягнений у футболку чорного кольору розташувався з лівого боку від манекену на фоні дерев`яного щита з картонною мішенню. При цьому встановлено, що на фоні щита чоловіка в чорній футболці чітко видно. Через приціл нічного бачення видно чорну пляму , що є тулубом одягненим у чорну футболку. Також при здійсненні руху манекену встановлено , що на фоні мішені під час руху манекен розрізнити не можна (т. 3 а.с. 67-84).
І за вищевказаних обставин, дії ОСОБА_10 не можна визнати казусом (випадком), водночас і такі обставини підтверджують наявність в його діях необережної форми вини у виді протиправної недбалості.
Суд першої інстанції мав можливість провести такий аналіз встановлених на підставі належних і допустимих доказів обставин, проте не зробив цього, як і не надав належної оцінки показам обвинуваченого в суді та відомостям, які останній повідомив під час проведення за його участю слідчого експерименту та згідно яких він фактично не заперечував того, що вчинив вбивство ОСОБА_18 через необережність, на що слушно вказала прокурор в поданій апеляційній скарзі.
Враховуючи викладене, висновок суду про виправдання ОСОБА_10 через неможливість здійснити перекваліфікацію його дій, є необґрунтованим.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Як передбачено п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, на підставі п.3 ч.1 ст.407, ст.418 КПК України колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Зокрема, з метою перевірки доводів апеляційної скарги прокурора колегією суддів відповідно до частини 3 статті 404 КПК України за клопотанням прокурора повторно досліджено обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме судом безпосередньо досліджені письмові докази, надані сторонами кримінального провадження та повторно допитано обвинуваченого.
Дослідивши повно, об`єктивно та всебічно всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши всі докази у справі, надані сторонами і надавши їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи свій вирок, встановив такі обставини вчинення ОСОБА_10 злочину через необережність:
21.06.2024 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, у період з 18 години 31 хвилин до 20 години 57 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , будучи обізнаним про порядок зберігання, правила користування та безпечного поводження з нарізним карабіном «Remington 750» усвідомлюючи, що зброя є предметом підвищеної небезпеки, а також - із заходами безпеки при поводженні з мисливською зброєю та правилами поводження з мисливською вогнепальною зброєю (відповідно до Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядку видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011), всупереч вищезазначеним вимогам вирішив здійснити пристрілку (налаштування з метою суміщення траєкторії польоту кулі з прицільною лінією) прицілу до належного йому мисливського карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим підійшов до дерев`яної будівлі, розташованої на спеціально облаштованій території вказаного мисливського господарства місця, яке не є тиром або стрільбищем, обладнаним відповідно до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, де, встановивши на саморобній металевій підставці належний йому карабін, здійснив декілька пострілів з нього у напрямку імпровізованої мішені, розташованої на відстані приблизно 100 метрів.
У цей час на території господарства, поблизу імпровізованої мішені, на місці здійснення пристрілки зброї ОСОБА_10 , перебував майстер лісу Воронізького лісництва Філії "Шосткинське лісове господарство" ДП «Ліси України» ОСОБА_18 .
Під час проведення пострілів ОСОБА_10 , володіючи мисливською зброєю, яка є предметом підвищеної небезпеки, не переконавшись у безпечності проведення пострілів та відсутності сторонніх осіб у зоні ведення вогню, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, здійснив постріл з карабіну «Remington 750» калібру 30-06 № D8027755 в бік ОСОБА_18 , який перебував у безпосередній близькості від мішені.
У результаті здійснення пострілу з мисливського карабіну «Remington 750» калібру НОМЕР_2 ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_18 тілесне ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального поранення черепу з ушкодженням речовини головного мозку та руйнацією самого черепу, раньовий канал якого, почавшись вхідною раною в ділянці потилиці розміром 3.5?2.0 - 1,0 см, практично по середній лінії на відстані 164 см від підошвеної поверхні стопи, пройшов шкіру, ушкодив кістки своду черепу з руйнацією та викиданням речовини головного мозку з порожнини черепу, викиданням фрагментів та уламків кісток черепу, який закінчився вихідною лоскутоподібною раною в ділянці мозкового черепу (тім`яних, частково скроневих та лобній ділянках) неправильної форми загальною площею 15,0-20,0 см з лоскутоподібними краями, яке відповідно до висновку експерта № 26 від 05.09.2024 і є причиною смерті ОСОБА_18 , внаслідок чого настала смерть останнього.
Такі обставини сформульованого обвинувачення підтверджуються сукупністю узгоджених між собою, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які були безпосередньо досліджені як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, аналіз яким було надано вище, зокрема показами допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , потерпілої ОСОБА_9 , а також - письмовими доказами, які досліджувались як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді: протоколом огляду місця події від 22.06.2024, протоколом огляду трупа від 22.06.2024, протоколом огляду від 23.06.2024, протоколом огляду предметів від 03.07.2024, протоколом огляду від 01.07.2024, протоколом слідчого експерименту від 09.07.2024, висновками експертів № 26 від 05.09.2024, № 211 від 11.09.2024, №071-21-2024 від 07.11.2024, №61-23-2025 від 24.11.2025, №КСЕ-19/111-24/400061-БЛ від 16.08.2024, №КСЕ-19/111-24/4000-БД від 12.09.2024, №СЕ-19/111-24/14628-ФХВР від 27.09.2024, №11034 від 11.12.2024, №11428 від 11.12.2024.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_10 проявивши злочинну недбалість, вчинив через необережність вбивство потерпілого ОСОБА_18 і тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 119 КК України.
Призначаючи ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.119 КК України, колегія суддів, діючи відповідності до положень ст.65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів; його наслідки, які потягли за собою смерть людини; обставини справи; позицію потерпілої, яка в суді апеляційної інстанції повідомила, що ОСОБА_10 перед нею вибачився, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду і продовжує систематично надавати їй матеріальну допомогу, через що вона не має до нього претензій; дані про особу винного, який раніше не судимий, одружений, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово- психіатричного експерта № 731 від 09.09.2024 року будь-якими психічними захворюваннями не страждає (т. 3 а.с.103-105), за змістом висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння 22.06.2024 року у ОСОБА_10 ознак сп`яніння не виявлено.(т. 3 а.с.106).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд вважає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі.
Водночас, колегія суддів вважає, що в даному випадку при призначенні ОСОБА_10 покарання є підстави для застосування ст.ст.75,76 КК України, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У даному випадку, колегією суддів встановлено такі обставини: 
-позиція обвинуваченого щодо обставин події є незмінною з самого початку досудового розслідування (визнання своє винуватості у заподіянні смерті потерпілому через необережність, активне сприяння розкриттю злочину); 
-наявне глибоке усвідомлення та критична оцінка свого вчинку, що супроводжується жалем та осудом власних дій; 
-його готовність виправити ситуацію, наскільки це можливо за вказаних обставин, виявляється через конкретні його дії та поведінку по відношенню до потерпілої (обвинувачений повністю взяв на себе витрати на поховання та ритуальні послуги, відшкодував потерпілій шкоду та продовжує надавати останній систематично матеріальну допомогу, у тому числі щодо лікування її дитини); 
-позиція самої потерпілої, яка прийняла пробачення обвинуваченого повністю підтримувала позицію сторони захисту, заперечуючи доводи апеляційної скарги прокурора;
- дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, одружений, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно);
- відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Суд вважає, що сукупність вищезазначених фактів не тільки свідчать про наявність пом`якшуючих обставин (щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільного відшкодування збитків), а й -дають підстави стверджувати про те, що ОСОБА_10 не становить небезпеки для суспільства, і що його виправлення можливе без реального відбування покарання.
За таких обставин, на думку колегії суддів, в даному випадку при призначенні покарання ОСОБА_10 є підстави для застосування положень ст. 75 КК України, а саме для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На переконання колегії суддів, таке покарання за встановлених обставин буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для попередження нових кримінальних правопорушень.
Також, згідно ст.ст.118,126 КПК України з ОСОБА_10 на користь держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати.
Відповідно до ст.ст.100,174 КПК України слід вирішити долю речових доказів по справі, скасувавши накладений на них ухвалами слідчих суддів арешт.
Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, зокрема у відповідності до ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.420 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, є підставою для скасування необґрунтованого виправдувального вироку та ухвалення нового вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_23 задовольнити частково.
Вирок Кролевецього районного суду Сумської області від 11 травня 2026 року, яким ОСОБА_10 виправдано за ч.1 ст.115 КК України, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк три роки, і згідно ст.76 КК покласти на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз на загальну суму 179 971,47 гривень. 
Скасувати арешт на майно накладений ухвалами слідчого судді Зарічного районного суду від 27 червня 2024 року.
Речові докази:
- передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого управління ГУНП в Сумській області : 9 гільз, з яких 6 шт. з маркуванням «LС.18+», 3 шт. з маркуванням «GGG.223RЕМ», виявлених на столі дерев`яної будівлі домогосподарства, що запаковані в ході огляду до пакету №1; патрон із затвору рушниці, з маркуванням «30-06 Spring S&В», що запаковано в ході огляду до пакету №2, 6 набоїв зі спеціальних карманів на прикладі рушниці, з маркуванням «30-06 Spring S&В», що запаковано в ході огляду до пакету №3, змив з поверхні рушниці контактного до ока, що в ході огляду запаковано до пакету №4,змив зі спускового гачка та скоби рушниці, що в ході огляду запаковано до пакету №5, недопалок з написом «Lackу Strike», що в ході огляду запаковано до пакету №7, гільза з маркуванням «30-06 Spring S&В» виявлена на землі поряд з дерев`яною будівлею, що в ході огляду запаковано до пакету №8, 4 циліндричні кулі та фрагменти від куль, виявлені біля мішені, що в ході огляду запаковано до пакету №11, цигарки, запальничка, рулетка, сірники, розрахункові листи, листи ТТН з кишень штанів трупа, - знищити; 
- рацію марки «КENWOOD», виявлена поруч з трупом, що в ході огляду запакована до пакету №10, - передати володільцю єгерю ТОВ «Північний ліс» ОСОБА_14 ;
- речі з кишень штанів трупа, а саме ключі, грошові кошти в сумі 700 грн. номіналом 500 та 200 грн., що в ході огляду запаковано до спец пакету №РSР2480047, - передати потерпілій;
- карабін, оптичний приціл («Dedal-450-С»), з маркуваннями Remington Arms Compani LLC Remington 750» 30-06 Springfield № D8027755, - конфіскувати в дохід держави;
- передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого управління ГУНП в Сумській області: ремінь з шкіри коричневого кольору , труси синього кольору , кросівки сіро-зеленого кольору, шкарпетки бавовняні чорного кольору - знищити;
- поміщені речові докази (футболка, кепка, штани, шмат шкіри з потиличної частини) упаковані та опечатані у 4 пакети, що зберігаються в спеціальному приміщенні для зберігання речових доказів Кролевецького районного суду, - передати в ГУНП в Сумській області та знищити;
- передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого управління ГУНП в Сумській області: гільзу з металу золотистого кольору , гільзу з металу коричневого кольору, 8 гільз калібру 5,45 мм, 4 гільзи калібру 7,62мм, фрагмент картону зі слідами речовини бурого кольору розміром 110Х70 см, фрагмент картону зі слідами речовини бурого кольору розміром 53Х70, частину дерев`яного щита (три дошки зі слідами пошкоджень), знищити , шорти сірого кольору, камуфльовану футболку, - повернути особі, в господарстві якої вони вилучені, ОСОБА_12 ;
- передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого управління ГУНП в Сумській області: шорти камуфльовані з ременем, футболку камуфльовану, - повернути ОСОБА_15 ;
- передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого управління ГУНП в Сумській області: штани зеленого кольору, футболку оливкового кольору, - повернути ОСОБА_14 ;
- передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів слідчого управління ГУНП в Сумській області: шорти в смугу чорно-білого кольору, футболку сірого кольору, -повернути ОСОБА_16 .
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5