Справа № 157/525/26
Провадження № 2/157/720/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року | місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області
у складі головуючого – судді Ходачинського Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
19.03.2026 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 37059687 від 20.12.2021 у розмірі 15345 грн, судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 5500 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 20.12.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «ІРБІС» та відповідачка уклали кредитний договір № 37059687 з використанням електронного підпису, на виконання умов якого відповідачці перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 4500 грн. Відповідачка умови договору не виконала, внаслідок чого сума боргу становить 15345 грн, з яких 4500 грн заборгованість за тілом кредиту та 10845 грн заборгованість за відсотками.
01.09.2025 між ТОВ «ФК «ІРБІС» та позивачем ТОВ «ФК «ПОЗИКА» укладено договір факторингу № 01092025/1, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 37059687 від 20.12.2021.

У поданому до суду 30.03.2026 відзиві представник відповідачки зазначив, що відповідач заперечує проти заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором.
Вважає, що при укладенні договору кредитор не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор. Оскільки відповідачем не здійснювалися будь-які активні конклюдентні дії, пов`язані з укладенням із кредитором кредитного договору саме із визначенням процентної ставки, на яку посилається позивач, відтак вимога щодо стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором необґрунтована та задоволенню не підлягає. 
Також зазначив, що звертаючись до суду із цією позовною заявою позивач не довів порушеного права в частині стягнення відсотків за кредитним договором, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом.
У зв`язку з цим просить під час розгляду даної справи враховувати правову позицію відповідача та відмовити у задоволенні позовної заяви в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків та будь-яких інших штрафних санкцій за кредитним договором.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що розділ 13 укладеного кредитного договору містить прямі запевнення позичальника про ознайомлення та погодження з умовами договору, відсутність заперечень щодо його справедливості, надання достовірної інформації та отримання повної інформації про права і обов`язки відповідно до законодавства України.
Цитуючи окремі пункти укладених кредитного договору та додаткового договору зазначає, що відповідач мав час на роздуми або перевірку умов перед укладанням кредитного договору, що є свідченням того, що ОСОБА_1 була належним чином проінформована, а умови були прозорими та зрозумілими, включаючи інформацію про процентну ставку, комісії, та інші фінансові аспекти.
Відповідно до розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення) за кредитним договором № 37059687 від 20.12.2021 підтверджується факт надання кредитних коштів, а також наведено повний і деталізований розрахунок фінансових зобов`язань, що підлягають погашенню.
За весь період перебування права вимоги за кредитним договором у ТОВ «ФК «ПОЗИКА», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «ФК «ПОЗИКА» лише просив суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. 
Враховуючи вищевикладене, наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІРБІС». З огляду на викладене, розрахунок заборгованості за процентами, поданий позивачем, здійснений у повній відповідності до істотних умов договору та додаткових угод №1 і №2, погоджених між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІРБІС». Відповідно, доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування процентів є юридично необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та не спростовують встановлені договором та додатковими угодами права та обов`язки сторін.
У зв`язку з цим, посилаючись на судову практику, просить задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

24.04.2026 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 .

До суду 11.05.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Савченка Я.В. надійшла заява про перегляд заочного рішення. Зазначаючи у даній заяві підстави заперечення щодо позовних вимог, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву, представник відповідачки просить переглянути заочне рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24.04.2026 у справі № 157/525/26, скасувати дане рішення, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 18.05.2026 заяву про перегляд заочного рішення задоволено частково. Заочне рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24.07.2026 у цивільній справі № 157/525/26 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У поданих до суду 03.06.2026 додаткових поясненнях у справі представник позивача, цитуючи окремі положення кредитного договору, зазначив, що вони підтверджують добровільність укладення правочину, належне інформування клієнта та дотримання товариством вимог законодавства при наданні фінансової послуги. Отже, 20.12.2021 між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 37059687, який разом з додатками до нього був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Також зазначає, що відповідачем не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, їй не належить. Відповідач не надав доказів втрати, крадіжки телефону, чи інших особистих речей, доступу сторонніх осіб до СМС, компрометації телефонного номера. У випадку незгоди відповідача з фактом укладення кредитного договору, а також за наявності сумнівів щодо обставин авторизації в особистому кабінеті, ідентифікації особи або застосування одноразового ідентифікатора (OTP), відповідач має повне право самостійно звернутися до первісного кредитора — ТОВ «ФК «ІРБІС» — із відповідним запитом про надання технічних даних. Отже, матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази укладення Кредитного договору між ТОВ «ФК «ІРБІС» та відповідачем.
Лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» за вих. № 3152_251024120055 від 24-10-2025 є належним і допустимим доказом фактичного перерахування кредитних коштів відповідачу. Зазначає, що лише безпосередньо відповідач має можливість надати виписку за картковим рахунком № НОМЕР_1 на спростування/підтвердження обставини зарахування/не зарахування 20.12.2021 кредиту в сумі 4500 грн, що є його прямим процесуальним обов`язком згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Цитуючи окремі пункти кредитного договору зазначає, що наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між відповідачем та ТОВ «ФК «ІРБІС».
Звертає увагу суду, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, у строк визначений договором, та які б спростовували суму заборгованості. Таким чином, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та безперечними.
У зв`язку з викладеним, просить прийняти до розгляду та долучити дані письмові пояснення до матеріалів справи, поновити позивачу пропущений процесуальний строк для надання до суду клопотання про витребування доказів, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві, додаткових поясненнях та поданій заяві про розгляд справи без участі просила справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити та зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у заяві про перегляд заочного рішення представник відповідачки просив справу розглянути без участі відповідачки та її представника. 

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Щодо укладення договору:
Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 37059687, за умовами якого товариство надає відповідачці кредит у розмірі 4500 грн для задоволення власних потреб, строком до 20.03.2022, з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього договору, а відповідачка зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах даного договору (а.с. 18-24). 
Згідно з умовами цього договору (п. 3.2.1, 3.2.2 договору) пільговий період становить 16 календарних днів з 20.12.2021 по 05.01.2022, пільгова процентна ставка (знижка) 2%, стандартний період - 74 календарних днів з 06.01.2022 по 20.03.2022, стандартна процента ставка 3%.
Видача (надання) товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у особистому кабінеті, та, яка визначена клієнтом у якості основної платіжної картки (п. 4.1 договору).
Клієнт має право скористатись пільговою процентною ставкою повторно, якщо він сплатив проценти за користуванням кредиту не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього пільгового періоду. У такому випадку клієнт на сайті товариства обирає наступний пільговий період, у значенні від 1 до 30 днів. Після обрання клієнтом наступного пільгового періоду, між товариством та клієнтом підписується додатковий договір до цього договору, в якому зазначають строк наступного пільгового періоду та оновлений загальний строк кредитування. У цьому випадку зміни істотних умов договору набирають чинності з моменту підписання сторонами додаткового договору до цього договору та додатку № 1 до цього договору в новій редакції. На наступний пільговий період розповсюджуються ті самі правила, що і на пільговий період, визначений в п.3.2.1. п. 3.2. цього договору. Після закінчення строку пільгового періоду – нараховується стандартна процентна ставка, зазначена у п. 3.2.2. цього договору (п. 4.4 договору).
Кредитний договір було підписано ОСОБА_1 електронним підписом 722916, який надісланий останній на номер телефону НОМЕР_2 , що вбачається з довідки про ідентифікацію клієнта від 01.09.2025 (а.с. 14). Цим же підписом відповідачкою був підписаний додаток № 1 до договору – графік погашення боргу (а.с. 23 зворот).
Враховуючи, що відповідачка сплатила проценти за користування кредитом, між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 були укладені додаткові договори № 1 від 05.01.2022 та № 2 від 04.02.2022 до договору про надання фінансового кредиту № 37059687 від 20.12.2021, які підписані відповідачкою вищевказаним електронним підписом, як і графіки погашення боргу за цими договорами (а.с. 24 зворот – 25, 26-27).
За умов додаткового договору № 1 сторони дійшли згоди внести зміни до договору про надання фінансового кредиту № 37059687 від 20.12.2021, зокрема, строк наступного пільгового періоду за договором складає 30 календарних днів, який обчислюється з 05.01.2022 по 04.02.2022, строк стандартного періоду за договором складає 60 календарних днів, який обчислюється з 05.02.2022 по 05.04.2022.
За умов додаткового договору № 2 сторони дійшли згоди внести зміни до договору про надання фінансового кредиту № 37059687 від 20.12.2021, зокрема, строк наступного пільгового періоду за договором складає 30 календарних днів, який обчислюється з 04.02.2022 по 06.03.2022, строк стандартного періоду за договором складає 60 календарних днів, який обчислюється з 07.03.2022 по 06.05.2022.
Аналізуючи зміст договору про надання фінансового кредиту № 37059687 від 20.12.2021 та додаткових договорів № 1 від 05.01.2022 та № 2 від 04.02.2022 до цього договору вбачається, що в них визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту.
На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» 20.12.2021 року було здійснено переказ коштів в сумі 4500 грн на платіжну картку відповідачки, маска якої НОМЕР_1 , та яка вказана у вищезгаданій довідці про ідентифікацію клієнта, що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3152_251024120055 від 24.10.2025 (а.с. 34), інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 10.06.2026 № 20.1.0.0.0/7-260604/134048-БТ (а.с. 110-) та виписками за договором № б/н за період 20.12.2021 – 27.12.2021 (а.с. 111-112), наданих на виконання ухвали Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 03.06.2026 про витребування доказів.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, здійсненим ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» станом на 01.09.2025, боржнику нараховано заборгованість у розмірі 15345 грн, що складається із заборгованості за кредитом – 4500 грн та заборгованості за відсотками – 10845 грн (а.с. 38-39).
Цим розрахунком підтверджується правильність нарахування відсотків за користування кредитом та здійснення Позичальником операцій на погашення заборгованості, а саме:
- 05.01.2022 – погашення кредиту на суму 1440 грн, що становить розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 20.12.2021 до 05.01.2022 (90 грн х 16 днів), що узгоджується з п. 3.2 кредитного договору щодо встановлення строку Пільгового періоду за зниженою ставкою 2%;
- 05.02.2022 – погашення кредиту на суму 2700 грн, що становить розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 06.01.2022 до 04.02.2022 (90 грн х 30 днів), що узгоджується з п. 2.2 Додаткового договору № 1 щодо наступного строку Пільгового періоду зі зниженою ставкою 2%;
- у період до 06.03.2022 відповідачці продовжувались нараховуватись відсотки за зниженою ставкою 2%, що узгоджується з п. 2.2 Додаткового договору № 2 щодо наступного строку Пільгового періоду;
- у період з 07.03.2022 до 06.05.2022 відповідачці нараховуватись відсотки за стандартною процентною ставкою 3%, що визначена у п. 3.2. кредитного договору. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось протягом строку кредитування, визначеного п. 2.2 Додаткового договору № 2 від 04.02.2022.
Оскільки сторона відповідача повністю заперечує вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, при цьому не надає власного розрахунку заборгованості, то суд, зберігаючи принципи змагальності та диспозитивності, здійснює перевірку виключно правильності застосування процентної ставки у строк кредитування, не здійснюючи перерахунок заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору в електронній формі та додаткових договорів до нього, виконання умов договору позичальником щодо надання коштів у кредит, а також неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що добровільно не сплачена.
Позицію сторони відповідача, що зазначена у відзиві та заяві про скасування заочного рішення, про відсутність доказів укладення кредитного договору із визначення процентної ставки, на яку посилається позивач, суд вважає безпідставною. Така позиція спростовується умовами кредитного договору, що зазначені у п. 3.2, в яких визначена пільгова та стандартна процентні ставки. Розрахунок вартості кредиту зазначений у Додатку № 1 до договору.
Суд зауважує, що сторона відповідача не заперечує факту укладення договору та додаткових угод в електронній формі. Крім цього, суд кваліфікує укладення відповідачкою додаткових угод до кредитного договору зі сплатою коштів на погашення за відсотками, як повну обізнаність Позичальника з умовами первинного кредитного договору, зокрема щодо розміру процентної ставки, оскільки погашення здійснювалось саме у розмірі заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Щодо переходу права вимоги:
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
01 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» (далі Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» (далі Клієнт) укладено Договір факторингу № 01092025/01 (а.с. 28-30).
Згідно з п. 2.1. договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 4.1 вказаного договору Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору.
Згідно з актом прийому-передачі реєстру прав вимоги від 01.09.2025 за Договором факторингу 01092025/01 від 01.09.2025 (а.с. 9), витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу 01092025/01 від 01.09.2025 (а.с. 12), платіжної інструкції № 6054383 від 02.09.2025 (а.с. 36), ТОВ «ФК «ПОЗИКА» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 15345 грн, з яких: 4500 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 10845 грн - заборгованість за відсотками.
Тобто, щодо конкретних правовідносин – набуття Договором факторингу зобов`язальної сили відбулось 01.09.2025 у день підписання між ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» та ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» Реєстру прав вимоги, у якому зазначена ОСОБА_1 .
Надана копія договору факторингу № 01092025/01 від 01.09.2025 містить підписи його сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта – ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» до фактора – ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА».
Суд вважає, що копії договору факторингу, акту прийому-передачі реєстру прав вимоги, платіжної інструкції, витягу з Додатку № 1 є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відзиві та заяві про скасування заочного рішення представник відповідачки зазначає про відсутність доказів порушеного права позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом. Оскільки судом встановлено факт укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, підтверджено виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо перерахування коштів, перевірено та не встановлено порушення порядку нарахування відсотків за користування кредитом, а також підтверджено відступлення права вимоги до позивача, то суд констатує наявність порушеного права позивача, а саме – наявність права вимоги за кредитним договором від 20.12.2021, у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язання з повернення коштів та сплати відсотків.
З урахуванням обставин та підтверджуючих ці обставини документів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 37059687 від 20.12.2021, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат:
Позивач ТОВ «ФК «ПОЗИКА» у позовній заяві просить суд стягнути на свою користь судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 5500 грн.
Згідно з нормами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позов повністю, стягує з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2662 грн 40 коп.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
Згідно з нормами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного суду 13.03.2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16.02.2026 (а.с. 10), детального опису робіт (наданих послуг), виконаних ОСОБА_2 , необхідних для надання правничої (правової) допомоги з позовом ТОВ «ФК «ПОЗИКА» щодо стягнення кредитної заборгованості від 16.02.2026 (а.с. 13), договору № 39493634/01 про надання правової допомоги від 02.01.2026 (а.с. 15-17), додаткової угоди № 37059687 від 16.02.2026 до договору про надання правової допомоги № 39493634/01 від 02.01.2026 (а.с. 33), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВА № 841 від 22.07.2016 (а.с. 40) згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 5500 гривень.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, бере до уваги обґрунтування сторони відповідачки наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розумної необхідності судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, суд вважає витрати у розмірі 5000 грн співмірними витратами на правничу допомогу.
Проте, на підтвердження здійснення витрат необхідних для надання правничої допомоги, позивачем не надано жодного доказу, зокрема платіжного документа (квитанції, платіжної інструкції тощо). Ця обставина судом була встановлена під час ухвалення заочного судового рішення. Позивач протягом провадження з перегляду заочного рішення не клопотав про долучення доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, тому суд не має підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 526, 610, 625, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд
вирішив:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 37059687 від 20.12.2021 у розмірі 15345 (п`ятнадцять тисяч триста сорок п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА», 07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . 

Суддя | | Роман ХОДАЧИНСЬКИЙ