ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/15033/24 пров. № А/857/15892/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Клименко О.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною відмову виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та грошового забезпечення за червень 2022 року за період 01 липня 2022 року по 23 червня 2024 року (день фактичної виплати) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159; зобов`язати здійснити виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або заходах за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та грошового забезпечення за червень 2022 року за період 01 липня 2022 року по 23 червня 2024 року (день фактичної виплати) відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, у сумі 17 826,38 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з порушенням вимог Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі – Порядок № 159), відповідач за наявності факту несвоєчасної виплати сум додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року, а також грошового забезпечення за червень 2022 року, встановленого постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 380/12792/23, протиправно відмовив йому у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року. Вказує, що сума компенсації втрати частини доходів за період з липня 2022 року по червень 2024 року, на яку він має право, становить 17 826,38 грн (120 448,52 грн х 14,8%), де: 120 448,52 грн – сума заборгованості грошового забезпечення; 14,8% – коефіцієнт індексації за період з липня 2022 року по червень 2024 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач безпідставно не нарахував і не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів, хоча додаткова винагорода та грошове забезпечення були виплачені із порушенням установлених законом строків лише на виконання судового рішення. Суд першої інстанції зазначив, що такі виплати є доходом, який не має разового характеру, а тому відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159 позивач має право на компенсацію за весь період затримки. Суд першої інстанції вказав, що позовна вимога у частині зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у визначеній ним сумі 17826,38 грн задоволенню не підлягає, оскільки обов`язок визначення суми такої компенсації відповідно до приписів Закону № 2050 та Порядку № 159 належить до безпосередніх повноважень військової частини як органу, який затримав виплату доходів позивача, тому суд не має повноважень здійснювати розрахунок суми компенсації втрати частини доходів до моменту проведення його відповідачем. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно зобов`язав військову частину нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів. Стверджує, що компенсація, передбачена Законом України № 2050-III, виплачується лише за наявності визначених законом умов, зокрема одночасно з виплатою заборгованості за доходом, а також наголошує, що положення цього Закону не підлягають застосуванню в тому обсязі, який визначив суд першої інстанції. Крім того, посилається на норми бюджетного законодавства, зазначаючи, що військова частина є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня і може здійснювати видатки виключно в межах бюджетних асигнувань, а покладення додаткових фінансових зобов`язань призведе до необґрунтованих видатків державного бюджету, особливо в умовах воєнного стану. На підтвердження своєї позиції посилається на практику Верховного Суду щодо умов виплати компенсації втрати частини доходів та порядку застосування Закону № 2050-III.
Позивачем пожано відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтований тим, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, надано належну юридичну оцінку доказам, повно, всебічно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 березня 2022 року № 92-ОС «Про особовий склад» позивача зараховано в списки особового складу загону та на всі види забезпечення з 17 березня 2022 року.
Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 травня 2022 року № 230-ОС «Про особовий склад» позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 24 травня 2022 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 380/12792/23 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 13.04.2022 по 08.05.2022 в розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 13.04.2022 по 08.05.2022 в розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період та з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період 01.07.2022 по день фактичної виплати, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень 2022 у сумі 52944, 94 грн; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень 2022 року у сумі 52860 грн 40 коп. з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період 01.07.2022 по день фактичної виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 380/12792/23 стягнуто на користь ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань 15925 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн 44 коп. на відшкодування судових витрат.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року в справі № 380/12792/23 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 08.04.2022 по 07.05.2022 в розрахунку до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 08.04.2022 по 07.05.2022, в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням проведених виплат за цей період; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень 2022 у сумі 52860,40 грн (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят гривень 40 копійок); зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень 2022 року у сумі 52860,40 грн (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят гривень 40 копійок); у задоволенні інших позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) 29635,19 грн (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень 19 копійок) судових витрат.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 380/12792/23 військова частина НОМЕР_1 виплатила 23 червня 2024 року позивачу грошові кошти на загальну суму 120448,52 грн (додаткова винагорода за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошове забезпечення за червень 2022 року), що підтверджується відомостями з додатку «Приват24» позивача.
15 червня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення (додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року) за період з 01 липня 2022 року по день фактичної виплати відповідно до Порядку № 159.
Листом від 06 липня 2024 року № 09/К-7788/10976 «Про надання інформації» військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, мотивуючи це тим, що відповідний обов`язок військової частини НОМЕР_1 скасований постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправної відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Відповідно до статті 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).
Статтею 3 Закону № 2050 передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 6 Закону № 2050 компенсацію виплачують за рахунок:
власних коштів – підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;
коштів відповідного бюджету – підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;
коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації Закону № 2050 Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі, заробітна плата (грошове забезпечення).
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050 та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, що не мають разового характеру, зокрема заробітної плати (грошового забезпечення). У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування грошового доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 465/322/17, від 21 вересня 2022 року у справі № 816/1627/18.
Крім того, у постанові від 05 березня 2020 року у справі № 140/1547/19 Верховний Суд зазначив, що «згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу».
Також варто звернути увагу на те, що Верховний Суд, розглядаючи справу № 240/11882/19, вказав, що, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року. Так, у разі бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Аналогічна правова позиція уже висловлювалася Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 822/1110/16, від 20 грудня 2019 року у справі № 822/1731/16, від 13 березня 2020 року у справі № 803/1565/17.
Суд першої інстанціїправильно встановив, що додаткову винагороду за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошове забезпечення за червень 2022 року відповідач виплатив позивачу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 380/12792/23, 23 червня 2024 року.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року мали бути здійснені відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на їх отримання відповідно до вимог чинного законодавства.
Враховуючи періоди, за які вищевказані додаткова винагорода та грошове забезпечення мали бути виплачені позивачу, та час їх фактичної виплати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив строки їх виплати.
Оскільки додаткова винагорода та грошове забезпечення належать до доходу, який позивач одержує на території України і який не має разового характеру, та враховуючи те, що відповідач здійснив його виплату з порушенням строків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159.
Крім того, колегія суддів враховує, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Беручи до уваги вищевикладене, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди за період з 08 квітня 2022 року по 07 травня 2022 року та грошового забезпечення за червень 2022 року – за період з 01 липня 2022 року до дня фактичної виплати 23 червня 2024 року відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога у частині зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у визначеній ним сумі 17 826,38 грн задоволенню не підлягає, оскільки обов`язок визначення суми такої компенсації відповідно до приписів Закону № 2050 та Порядку № 159 належить до безпосередніх повноважень військової частини як органу, який затримав виплату доходів позивача. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 380/15033/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Н. В. Ільчишин