ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 серпня 2026 року 
м. Київ

справа №678/12/21
провадження № 61-10975св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , яка є правонаступником      ОСОБА_2 , 
відповідачі: Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області,   ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , Меджибізька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2025 рокуу складі судді Цибульського Д. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2025 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О.І., Грох Л.М.,  Янчук Т.О., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У  грудні 2020 року    ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, Держгеокадастр),    ОСОБА_3 , треті особи:  ОСОБА_4 , Меджибізька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, витребування земельної ділянки у добросовісного набувача.
В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина -      ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, яку він прийняв та успадкував, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2007 року серії ВКА № 662018, виданимдержавним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори. 
Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з двох земельних ділянок, загальною площею 0,85 га, розташованих на території Ярославської сільської ради в с. Ярославка Летичівського району Хмельницької області. 
Зокрема, одна земельна ділянкамає площу 0,25 гата надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а інша має площу 0,60 гата надана для ведення особистого підсобного господарства. 
Вказані земельні ділянки раніше належали матері    ОСОБА_5  -   ОСОБА_6 , яка померла   ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданим Ярославською сільською радою 11серпня 1997 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87. 
Позивач вважав, що належні йомуземельніділянки вважаються сформованими в силу приписів пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр». 
Стверджував, що протягом багатьох років вказані земельні ділянки використовувались його сім`єю за цільовим призначенням. 
У травні 2020 року    ОСОБА_2  звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника - фізичної особи-підприємця  ОСОБА_7 (далі - ФОП    ОСОБА_7 ) з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
Після вивчення наданих ним документів та перевірки їх на місцевості ФОП   ОСОБА_7 виготовив за його заявою технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на земельну ділянку, площею  0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою:     АДРЕСА_1 , а також на частину земельної ділянки, площею 0,24 га для ведення особистого селянського господарства, сформованої із загальної площі 0,60 га. 
Вказані земельні ділянки, на які була виготовлена технічна землевпорядна документація, були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Меджибізької селещної ради Летичівського району Хмельницької області 21жовтня 2020 року. 
Проте, на решту земельної ділянкиз цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,36 га (0,60 га - 0,24 га), що перебувала у приватній власності позивача, технічна землевпорядна документація виготовлена не була, оскільки, за інформацією ФОП   ОСОБА_7 , мала іншого власника та входить до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068.  
З метою отримання інформації про вказану земельну ділянку він звернувся до реєстраційної служби та отримав відомості, які свідчать про обставини вибуття земельної ділянки, площею 0,36 га, з його приватної власності. 
З'ясувалося, що на початку 2020 року за заявою   ОСОБА_4 ПП «Хмельницькгеопроект» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки,площею 2,0 га, яка знаходиться за межами с. Ярославка Меджибізької селещної ради Летичівського району Хмельницької області, КОАТТУ: 6823087400, зона: 02, квартал: 028. 
Наказом Держгеокадастру від 06 травня 2020 року № 22-7366-СГ було затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер 6823087400:02:028:0068, розташовану за межами населених пунктів колишньої Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області та призначену для ведення особистого селянського господарства. 
На підставі цього наказу 03 червня 2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 36804949). 
У подальшому, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 14 серпня 2020 року, ОСОБА_4 подарувала земельну ділянку з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 ОСОБА_3 .
Таким чином, на думку позивача, належна йому на праві власності земельна ділянка площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства вибула з його власності поза його волею та увійшла до складу сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068. 
Вважає, що, оскільки ОСОБА_3 як добросовісний набувач отримав спірну земельну ділянку безвідплатно в особи, яка не мала права її відчужувати, то позивач вправі витребувати у нього цю ділянку за віндикаційним позовом.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд:

- визнати незаконним і скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій областівід 06 травня 2020 року № 22-7366-СГ;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за номером 36804949 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068;

- витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,36 га, розташовану за межами населених пунктів колишньої Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 грудня 2023 року до участі у справі залучено у якості правонаступника ОСОБА_2 його доньку -  ОСОБА_1. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, щонакладення належної    ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 на земельну ділянку позивача не доведено.
При цьому суди відхилили надані стороною позивача докази на підтвердження накладення меж земельних ділянок, а саме: лист-повідомлення ПП«Діоріт Плюс1» від 27 серпня 2021 року № 436 та графічний матеріал «Інвентаризація земельних ділянок», підписаний директором   ОСОБА_10 і інженером-землевпорядником    ОСОБА_11 , вказавши на те, що вказані докази є неналежними та недопустимими та не можуть братися до уваги, оскільки     ОСОБА_2 звернувся до ПП«Діоріт Плюс 1» з метою створення доказів щодо фактичних меж і поворотних точок належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,36 га, яке за вказівкою останнього склало графічний матеріал «Інвентаризація земельних ділянок» щодо фактичного місця розташування земельної ділянки. 
Також суди відхилили висновок експерта від 11 жовтня 2023 року № 2428/21-26, складений провідним судовим експертом Хмельницького відділення КНІСЕ Ляшковою Т. С. за результатами проведення земельно-технічної експертизи, зазначивши, що цей висновок складений не на підставі Державного акта на право власності на землю 1997 року, який підтвердив би наявність в даному місці належної    ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,36 га на момент формування земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 площею 2 га, а виключно на підставі листа-повідомлення ПП«Діоріт Плюс1» від 27 серпня 2021 року № 436 та графічногоматеріалу«Інвентаризація земельних ділянок».
Також суди вважали, що задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним і скасування наказу Держгеокадастру про передачу земельної ділянки у власність та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на спірнуділянку не призведе до реального відновлення права власності позивача на землю, а тому у  задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту цивільного права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
21 серпня 2025 року     ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язкузвернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2025 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, а також без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

25 вересня 2025 року Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій областіподало до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення.

30 вересня 2025 року ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Пасічника В. С. подав до Верховного Суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

08 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2026рокусправу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії ХМ № 1623, виданого Ярославською сільською радою 11 серпня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87, громадянці України ОСОБА_6 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , на підставі рішення сесії Ярославської сільської ради народних депутатів від 31 грудня 1993 року № 19 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 . Згідно з описом меж земельної ділянки № 2 (0,36 га) земельна ділянка межує: від А до Б: землі сільської ради; від Б до В: землі гр. ОСОБА_12 ; від В до Г: землі сільської ради; від Г до Д: землі гр. ОСОБА_13 . 

Згідно з заповітом, складеним ОСОБА_6 20 червня 1998 року, який посвідчено секретарем Ярославської сільської ради Хмельницької області Паламарчук П. О. та зареєстровано в реєстрі за № 31, на випадок своєї смерті ОСОБА_6 зробила заповідне розпорядження, відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і взагалі все те, що належить їй на час смерті, заповідає ОСОБА_5 . 

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Спадщину після її смерті прийняла  ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно, яку прийняв та успадкував її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2007 року Серії ВКА № 662018, виданим державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Босмановою С. Ц.

Відповідно до вказаного Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2007 року Серії ВКА № 662018 спадкове майно, спадкоємцем якого є чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , складається з земельної ділянки, загальною площею 0,85 га, розташованої на території Ярославської сільської ради в с.Ярославка Летичівського району Хмельницької області. Зокрема, одна земельна ділянка, площею 0,25 га, у АДРЕСА_1 , надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Інша, площею 0,60 га, - надана для ведення особистого підсобного господарства. 

Відповідно до Довідки вих. № 407 від 10 липня 2020 року, виданої Меджибізькою селищною радою об`єднаних територіальних громад Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_2 більше 20 років користується земельною ділянкою, площею 0,36 га, яка знаходиться в урочищі «За лісок» за межами с. Ярославки.

12 лютого 2020 року ОСОБА_4 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0000 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. 

Відповідно до наказу ГУДержгеокадастру у Хмельницькій області № 22-4053-СГ від 13 березня 2020 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності; місце розташування об`єкта землеустрою: за межами населених пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області; орієнтовний розмір земельної ділянки - 2,0000 га; із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства. Наказано начальнику Відділу у Летичівському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницької області при наданні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7366-СГ від 06 травня 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 , яка розташована за межами населених пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, та надано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6823087400:02:028:0068) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. 

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03 червня 2020 року державний реєстратор Війтовецької селищної ради Волочиського району Хмельницької області зареєстрував право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 36804949, підстава: наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7366-СГ від 06 травня 2020 року).

На підставі договору дарування земельної ділянки від 14 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. (зареєстровано в реєстрі за № 589), ОСОБА_4 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 ОСОБА_3 

14 серпня 2020 року приватний нотаріус Романюк Н. В. зареєструвала право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 37763587, підстава: договір дарування від 14 серпня 2020 року, серія та номер 559), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 

15 липня 2020 року ОСОБА_2 уклав з ФОП ОСОБА_7 договір № № 1461 на виконання робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З відповіді з вих. № 4-1 від 28 квітня 2021 року вбачається, що ФОП ОСОБА_7 повідомив про те, що після проведення геодезичних вишукувань (геодезичної зйомки на місцевості) та камеральної обробки даних, замовнику ( ОСОБА_2 ) було повідомлено про неможливість виготовлення обмінного файлу та відповідних графічних матеріалів на земельну ділянку площею 0,36 га у зв`язку з виявленням накладки у базі даних НКС (Національної Кадастрової Системи). Замовником було прийнято рішення виготовляти обмінні файли та графічні матеріали тільки на земельну ділянку площею 0,49 га (заява Замовника присутня у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)) в результаті чого було зареєстровано у ДЗК дві земельні ділянки площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 6823087400:01:003:0248 та 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства - 6823087400:01:003:0249. 

27 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до землевпорядної організації ПП «Діоріт Плюс 1» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 

З листа-повідомлення ПП «Діоріт Плюс 1» вих.№ 436 від 27 серпня 2021 року та графічного матеріалу «Інвентаризація земельних ділянок» вбачається, що на замовлення ОСОБА_2 ПП «Діоріт Плюс 1» на підставі договору від 27 серпня 2021 року № 1129 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2007 року № 2688 проведено кадастрову зйомку з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 01.03 для ведення особистого селянського господарства - землі сільськогосподарського призначення площею 0,3600 га, с. Ярославка Хмельницького району (Летичівський район) Хмельницької області з метою внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з видачею витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За результатами інвентаризації земельної ділянки встановлено, що на земельну ділянку накладаються земельні ділянки, а саме: частина земельної ділянки ОСОБА_3 01.03 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за межами населених пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області кадастровий номер 6823087400:02:028:0068, площа накладення складає 0,3431 га; частина земельної ділянки ОСОБА_14 01.03 для ведення особистого селянського господарства площею 0,3000 га за межами населених пунктів с. Ярославка Летичівського району Хмельницької області кадастровий номер 6823087400:02:028:0072, площа накладення складає 0,0069 га. З вищевказаного неможливо виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 01.03 для ведення особистого селянського господарства - землі сільськогосподарського призначення площею 0,3600 га с. Ярославка, Хмельницького району (Летичівський район) Хмельницької області з метою внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з видачею витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та просимо врегулювати питання щодо перетину земельних ділянок у судовому порядку.

До листа-повідомлення ПП «Діоріт Плюс 1» вих. № 436 від 27 серпня 2021 року додано інвентаризацію земельних ділянок, яка містить таблицю координат поворотних точок СК-63. 

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Летичівського районного суду Хмельницької області з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2021 року клопотання задоволено та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення КНІСЕ. На вирішення експерта (експертів) поставлено наступне запитання: чи є накладання земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, на земельну ділянку, площею 0,36 га, що належить ОСОБА_2 відповідно до правовстановлюючих документів? 

З висновку експерта № 2428/21-26 від 11 жовтня 2023 року, складеного судовим експертом Хмельницького відділення КНІСЕ за результатами проведення земельно-технічної експертизи, вбачається, що в разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ 1623, а саме для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36 га, згідно координат поворотних точок меж, визначених ПП «Діоріт плюс 1», буде існувати накладення (нашарування) земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 для ведення особистого селянського господарств, розташовану за межами населених пунктів Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області та земельної ділянки площею 0,36 га, що належить ОСОБА_2 відповідно до правовстановлюючих документів яке становитиме 0,3431 га.

Як вбачається зі змісту висновку, дослідження експертом проводилось комбінованим методом шляхом проведення візуального огляду і контрольних обмірів об`єктів дослідження, їх фотографуванням з фотофіксацією результатів огляду з наступним зіставленням отриманих при проведенні обстеження даних з даними, що містяться в матеріалах справи з вимогами земельного законодавства, нормативно-правових та технічних документів, які регулюють земельні відносини на території України.

Геодезичне знімання виконувалось з використанням GNSS-приймача Leicа GS08 plus з контролером Leicа СS10 та GSМ модемом (номенклатурний номер 10490349) з використанням мережі перманентних базових GNSS-станцій в режимі RNK. Фотографування об`єктів проводилось при денному освітленні в світлий період доби. 

До висновку додано фототаблиці.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає не у повній мірі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, серед іншого, просив визнати незаконним і скасувати наказ Держгеокадастру від 06 травня 2020 року № 22-7366-СГ та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту
(див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права
й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від
22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня
2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року
у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня
2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року
у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі
№ 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)) неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад,
з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив.

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, установивши, що задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним і скасування наказу Держгеокадастру про передачу земельної ділянки у власність та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на спірнуділянку не призведе до реального відновлення права власності позивача на землю, дійшов правильного висновку про відмову у  задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту цивільного права.
Разом із цим, звертаючись до суду з цим позовом, позивач також просив витребувати у останнього набувача - ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за межами населених пунктів колишньої Ярославської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, посилаючись на те, що вказана земельна ділянка належить йому на праві власності, однак вибула з власності поза його волею та увійшла до складу сформованої пізніше земельної ділянки з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068. Вважав, що, оскільки ОСОБА_3 як добросовісний набувач отримав спірну земельну ділянку безвідплатно в особи, яка не мала права її відчужувати, то він (позивач) має право витребувати у зазначеного відповідача цю ділянку за віндикаційним позовом.
Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що накладення належної    ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 6823087400:02:028:0068 на земельну ділянку позивача, площею 0,36 га не доведено. 
Проте, колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У справі, яка переглядається, встановлено, що  ОСОБА_2 (правонаступником якого є його донька - ОСОБА_1 ), як спадкоємець   ОСОБА_15 ,звернувся до суду з метою відновлення володіння спірною земельною ділянкою.

У свою чергу   ОСОБА_16  за життя успадкувала земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,36 га, яка належала спадкодавцю ОСОБА_17 (її матері) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ХМ № 1623, виданого Ярославською сільською радою 11 серпня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 87.

Позивач стверджував, що зазначена земельна ділянка частково накладається на сформовану у 2020 році земельну ділянку з кадастровим номером 6823087400:02:028: 0068, яка наразі перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 на підставі безоплатного договору дарування.

Площа накладення становить 0,3431 га, що підтверджується висновком № 2428/21-26 від 11 жовтня 2023 року, складенимпровідним судовим експертом Хмельницького відділення КНІСЕЛяшковою Т. С. за результатами проведення земельно-технічної експертизи.

При цьому спірну земельну ділянку в установленому законом порядку у позивача вилучено не було.

У пункті 145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначено, що «[…] у спорах з подібними обставинами належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається».

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що «витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею 0,1259 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. Для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності Особи».

У постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 141/843/20 (провадження № № 61-8687св22) Верховний Суд виклав правовий висновок, що спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. 

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, постанові Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі № 203/4638/20, провадження № 61-4402св23.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді на зазначене уваги не звернув та належним чином не урахував, що спірна земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,36 га належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_17 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ХМ №1623 від 11 серпня 1997 року, виданого на підставі рішення сесії Ярославської сільської ради народних депутатів від 31 грудня 1993 року № 19, після смерті якої була успадкована ОСОБА_5 (донькою), а у подальшому - ОСОБА_2 (чоловіком ОСОБА_5 ), та не надав правової оцінки тій обставині, що право власності на 0,36 га спірної земельної ділянки, власником якої є позивач, не припинено.

При цьому, відхиляючи надані стороною позивача докази на підтвердження накладення меж земельних ділянок, а саме: лист-повідомлення ПП «Діоріт Плюс1» від 27 серпня 2021 року №436 та висновок експерта від 11 жовтня 2023 року №2428/21-26, складений провідним судовим експертом Хмельницького відділення КНІСЕ Ляшковою Т. С. за результатами проведення земельно-технічної експертизи, апеляційний суд, в порушення положень статті 89 ЦПК України, не дослідив вказані докази у взаємному зв`язку з іншими доказами у їх сукупності, а саме:

- державним актом на право приватної власності на землю Серії ХМ № 1623від 11 серпня 1997 року та викладеним у ньому планом зовнішніх меж земельної ділянки № 2 (площею 0,36 га);

- письмовим повідомленням інженера-землевпорядника - ФОП ОСОБА_7 вих. № 4-1 від 28 квітня 2021 року, згідно з яким, на підставі укладеного 15 липня 2020 року з  ОСОБА_18 договору № 1461 на виконання робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), після проведення геодезичних вишукувань (геодезичної зйомки на місцевості) та камеральної обробки даних, було виявлено накладення на земельну ділянку площею 0,36 га;

- листом ПП «Діоріт Плюс1» вих. № 198 від 03 грудня 2024 року, згідно з яким на земельну ділянку позивача накладається, зокрема, частина земельної ділянки ОСОБА_3 .

Крім цього, апеляційним судом при оцінці висновку експерта № 2428/21-26 від 11 жовтня 2023 року не враховано, що дослідження експертом проводилось комбінованим методом шляхом проведення візуального огляду і контрольних обмірів об`єктів дослідження, їх фотографуванням з фотофіксацією результатів огляду з наступним зіставленням отриманих при проведенні обстеження даних з даними, що містяться в матеріалах справи з вимогами земельного законодавства, нормативно-правових та технічних документів, які регулюють земельні відносини на території України.

Без належного дослідження вказаних письмових доказіву взаємному зв`язку повне встановлення обставин справи та ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу про передачу земельної ділянки у власність та скасування запису про право власності на спірну ділянку без змін.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду цієї справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України) дійшов висновку про направлення справи в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи у вказаній частині вимог суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін з огляду на мотиви скасування судового рішення, на підставі чого вирішити спір.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу про передачу земельної ділянки у власність та скасування запису про право власності на спірну земельну ділянку залишити без змін.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки скасувати, справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: І. А. Воробйова 

А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун