ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/3217/24
категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради щодо не забезпечення його допоміжними засобами реабілітації, визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром);
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради забезпечити його допоміжними засобами реабілітації, визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою з інвалідністю I групи з 22.11.2017 та перебуває на обліку в структурному підрозділі з питань охорони здоров`я за місцем свого проживання і на обліку у відповідача, та має право забезпечення допоміжними засобами реабілітації, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром), визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894. Зазначив, що звернувся до відповідача із відповідною заявою, проте відповіді не отримав, тому звернувся до суду з цим позовом.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що діяв на підставі та у межах наданих повноважень. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.06.2026 здійснено заміну відповідача у справі №240/3217/24 – Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради на його правонаступника – Департамент соціальної політики Житомирської міської ради.
Дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач з 22.11.2017 є особою з інвалідністю І групи по зору безтерміново.
23 травня 2023 року ОСОБА_1 отримав Індивідуальну програму інваліда №894, в якій зазначена необхідність забезпечення інваліда ОСОБА_1 мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною.
Як зазначив позивач, неодноразово він звертався до Управління соціального захисту населення Богунського району Житомирської міської ради щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації. Жодних дій по забезпеченню допоміжними засобами реабілітації від відповідача не здійснено.
В листопаді 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про забезпечення його допоміжними засобами реабілітації, форма якої встановлена Порядком затвердження допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 року.
Проте відповіді не отримав, а лише після надсилання адвокатського запиту щодо результатів розгляду заяви, надано відповідь на запит, у якій відповідач наполягає на самостійному придбанні позивачем необхідних засобів реабілітації та зверненням за виплатою компенсації.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який регулює ці правовідносини, є Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».
Статтею 4 цього Закону передбачено, що державна політика у сфері реабілітації осіб з інвалідністю ґрунтується на принципах забезпечення безперешкодного доступу до засобів реабілітації та безоплатного їх надання за медичними показаннями.
Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» - державна політика України у сфері реабілітації осіб з інвалідністю: забезпечує координованість системи реабілітації, що реалізується через своєчасність, безперервність та комплексність відновлювальних заходів і методик, а також доступність технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення, реабілітаційних послуг, відповідність їх змісту, рівня та обсягу фізичним, розумовим, психічним можливостям і стану здоров`я особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.
Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.
Технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю є: засоби для пересування; спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; спеціальні засоби орієнтування, спілкування та обміну інформацією; спеціальні засоби для освіти і занять трудовою діяльністю; протезні вироби; спеціальне фізкультурно-спортивне обладнання спорядження, спортивний інвентар.
Рішення про забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації медичними виробами приймається медико-соціальними експертними комісіями (лікарські консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей інвалідів) підставі медичних показань і протипоказань, а також соціальних критеріїв. За медичними показаннями встановлюється необхідність надання особі з інвалідністю допоміжних засобів реабілітації, медичних виробів, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності особи з інвалідністю. За соціальними критеріями встановлюється необхідна надання особі з інвалідністю допоміжних засобів реабілітації, медичних виробів для відновлення втрачених або придбання нових професійних знань, навичок та умінь, соціальної адаптації занять фізичною культурою і спортом, задоволення духовних потреб, дозвілля.
Облік осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, які забезпечуються допоміжними засобами реабілітації, медичними виробами, автомобілем, у межах повноважень здійснюй місцева державна адміністрація і органи охорони здоров`я.
Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень створюють умови для забезпечення осіб з інвалідністю виходячи з їх потреб відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій, допоміжними засобами реабілітації, медичними виробами та реабілітаційними послугами.
Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає зокрема у забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, допоміжні засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку.
Згідно положень пункту 6 Постанови КМ України від 03.12.2009 р. № 1301, облік осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та визначених категорій осіб, які мають право на безоплатне забезпечення медичними виробами, здійснюють структурні підрозділи з питань охорони здоров`я за місцем надання медичних послуг.
Для взяття на облік до структурних підрозділів з питань охорони здоров`я особи з інвалідністю подають заяву про взяття на облік за формою, затвердженою МОЗ.
Відповідно до пункту 9 Постанови КМ України від 03.12.2009 р. № 1301 у разі відсутності в структурному підрозділі з питань охорони здоров`я необхідного типу (виду) медичного виробу на дату подання заяви особа забезпечується необхідним медичним виробом у порядку черговості, що формується за датою надходження від неї заяви.
Згідно пункту 14 вищевказаної постанови КМУ структурні підрозділи з питань охорони здоров`я подають щороку до 15 березня до Міністерства охорони здоров`я звіт про кількість осіб, які перебувають на обліку, та тих, що зняті з обліку, а також інформацію про кількість одержаних структурними підрозділами з питань охорони здоров`я медичних виробів, їх вартість, кількість виданих медичних виробів, а також про їх залишок на початок та кінець звітного періоду.
Відсутність в індивідуальній програмі реабілітації типу (виду) медичного виробу не може бути підставою для відмови в забезпеченні медичним виробом.
Структурні підрозділи з питань охорони здоров`я забезпечують медичним виробом осіб з інвалідністю через заклади охорони здоров`я, які визначають структурні підрозділи з питань охорони здоров`я, установи попереднього ув`язнення або відбування покарання.
Заклади охорони здоров`я забезпечують осіб з інвалідністю медичними виробами на підставі відомості для забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю та визначених категорій осіб медичними виробами за формою, затвердженою МОЗ, наданої структурним підрозділом з питань охорони здоров`я, в якій зазначають, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові особи, для якої призначений медичний виріб, тип (вид) медичного виробу. Відомість складається структурним підрозділом з питань охорони здоров`я з урахуванням черговості звернень відповідно до пункту 9 цього Порядку.
Структурні підрозділи з питань охорони здоров`я мають право видавати медичний виріб у необхідній кількості на період не менший, ніж один місяць.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог де виконання кошторисів бюджетних установ» установа незалежно від того, чи веде бухгалтерський облік самостійно, чи обслуговується централізованою бухгалтерією, для забезпечення своєї діяльності складає індивідуальні кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису за кожною виконуваною нею бюджетною програмою (функцією), а вищі навчальні заклади та наукові установи, закладі охорони здоров`я також - індивідуальні плани використання бюджетних коштів та індивідуальні помісячні плани використання бюджетних коштів.
Повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування у сфері охорони здоров`я визначені статтею 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно де якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація п матеріально-технічного та фінансового забезпечення; організація медичного обслуговування та харчування у закладах освіти, культури, фізкультури і спорту, оздоровчих закладах, які належать територіальним громадам або передані їм; та делеговані повноваження: забезпечення в межах наданих повноважень доступності і безоплатності освіти і медичного обслуговування на відповідній території, можливості отримання освіти державною мовою, а в межах території, на якій поширена регіональна мова, - цією регіональною мовою або мовою меншини згідно: нормами статті 20 Закону України "Про засади державної мовної політики"; забезпеченні відповідно до Закону розвитку всіх видів освіти і медичного обслуговування, розвитку вдосконалення мережі освітніх і лікувальних закладів усіх форм власності, фізичної культури спорту, визначення потреби та формування замовлень на кадри для цих закладів, укладенні договорів на підготовку спеціалістів, організація роботи щодо удосконалення кваліфікації кадрів залучення роботодавців до надання місць для проходження виробничої практики учнями професійно-технічних навчальних закладів; забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення; внесення пропозицій до відповідних органів про ліцензування індивідуальної підприємницької діяльності у сфері охорони здоров`я.
Таким чином, на підставі лімітних довідок розпорядники нижчого рівня, тобто підпорядковані комунальні заклади охорони здоров`я складають кошториси та надають їх на затвердження до відповідного Департаменту охорони здоров`я.
Розпорядники нижчого рівня самостійно здійснюють витрати в межах затверджених планів асигнувань у кошторисах, виходячи з потреби у забезпеченні пріоритетних заходів та з урахуванням необхідних платежів.
Таким чином, питання забезпечення виробами медичного призначення осіб з інвалідністю в межах затвердженого бюджету вирішується безпосередньо відповідними закладами охорони здоров`я.
Механізм безоплатного забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) встановлений Порядком забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 року.
Показання для забезпечення засобами реабілітації визначаються на підставі функціональних призначень, потреби в покращенні функціонування людини відповідно до Міжнародної класифікації функціонування, обмеження життєдіяльності та здоров`я основною метою яких є підтримка або поліпшення функціонування, незалежності та самостійності особи, покращення її добробуту, а також досягнення завдань реабілітації.
Показання для забезпечення засобами реабілітації визначаються висновком про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) за формою згідно з додатком, який формується медико-соціальною експертною комісією на підставі індивідуальної програми реабілітації.
Так, відповідно до зазначеного Порядку забезпечення засобами реабілітації особи з інвалідністю забезпечуються відповідними засобами реабілітації або отримують за бажанням компенсацію за відповідні самостійно придбані засоби реабілітації черговості згідно з індивідуальною програмою реабілітаціїї.
Отже, громадянин України, який набув статусу особи з інвалідністю та звернувся до із заявою про забезпечення засобами реабілітації, має право безоплатно отримувати інші необхідні йому засоби. При цьому законодавством не встановлено жодних обмежень у реалізації зазначеного права, не передбачено підстав, за наявності яких особа втрачає право на отримання таких засобів, та, відповідно, умов за яких набувається право відмовити особі у видачі безоплатно зазначених засобів.
Як вже зазначалося, позивач з 22.11.2017 є особою з інвалідністю І групи по зору безтерміново.
23 травня 2023 року ОСОБА_1 отримав Індивідуальну програму інваліда №894, в якій зазначена необхідність забезпечення інваліда ОСОБА_1 мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною.
В листопаді 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про забезпечення його допоміжними засобами реабілітації, форма якої встановлена Порядком затвердження допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 року.
Проте, станом на день розгляду справи, відповідач не вчинив жодних дій щодо забезпечення позивача допоміжними засобами реабілітації, визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром).
Відповідно до принципу "належного урядування", сформованого у практиці ЄСПЛ (рішення у справі "Рисовський проти України"), державні органи повинні діяти вчасно, належним чином і у послідовний спосіб.
Покладання на особу з інвалідністю негативних наслідків у вигляді тривалого очікування через внутрішні організаційні проблеми органу влади є неприпустимим, тому суд доходить висновку про необхідність визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача забезпечити позивача допоміжними засобами реабілітації, визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром).
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, м. Житомир, 10014, код ЄДРПОУ 20429768) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради щодо не забезпечення ОСОБА_1 допоміжними засобами реабілітації, визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром).
Зобов`язати Департамент соціальної політики Житомирської міської ради забезпечити ОСОБА_1 допоміжними засобами реабілітації, визначеними Індивідуальною програмою інваліда №894, а саме: мобільним телефоном, годинником та тростиною тактильною (палицею-орієнтиром).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13 липня 2026 року.

Суддя Р.М.Шимонович