ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 154/4151/21
провадження № 61-14846св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (попередня назва Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир про визнання права на виключення квартири з числа службового житла та зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право на виключення з числа службового житла - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м; 
зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський (далі - КЕВ) в місячний термін подати до Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області клопотання разом із належно оформленими документами про виключення з числа службового житла цієї квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він більше двадцяти семи років працював у КЕВ та 19 травня 2008 року був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Крім того, позивач вказував, що з 1994 року він разом зі своєю сім`єю постійно проживає у службовій квартирі АДРЕСА_2 , яка була надана йому як працівнику квартирно-експлуатаційної частини району на підставі рішення виконкому Володимир-Волинської міської ради народних депутатів від 20 жовтня 1994 року № 118.

З метою виключення наданої йому та членам його сім`ї для постійного проживання квартири з числа службових 17 вересня 2020 року він звертався до КЕВ із відповідною заявою.

Однак, КЕВ листом від 17 вересня 2021 року № 22/2004 відмовив йому у виключенні вказаної квартири з числа службових, що позивач вважає порушенням своїх житлових прав.

У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Володимир-Волинський міський суд Волинської області рішенням від 04 січня 2022 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м. Зобов`язав КЕВ у місячний термін подати до Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв. м, житловою площею 24,9 кв. м. 

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_1 та його сім`я мають право на отримання квартири для постійного проживання та виключення її зі службового фонду Міністерства оборони України, оскільки він перебуває на квартирному обліку в загальній черзі, тривалий час разом із сім`єю проживає у цій квартирі, сплачує квартирну плату та комунальні платежі, підтримує її у належному стані, а тому відмова відповідача виключити спірну квартиру із числа службових порушує право позивача на одержання у безстрокове користування житла та його приватизацію.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Волинський апеляційний суд постановою від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу КЕВ задовольнив. Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 січня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що в законодавстві України немає правових норм, які зобов`язували б власника житлового приміщення, яке належить до службового житлового фонду, виключити його із цього фонду, а самі лише факти довгострокового проживання особи в службовому житловому приміщенні і звільнення особи з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників не є підставою для виключення житла із числа службового.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 

Підставою касаційного оскарження зазначив те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які виникли між працівником підприємства та установою при вирішенні питання виключення квартири з числа службової, оскільки відпала потреба у такому його використанні, що є порушенням статті 118 ЖК України та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користуванням ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом того, що житлове приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Оскільки відповідач не надав доказів щодо подальшої необхідності використання ним спірної квартири як службової, тому підстав для відмови у задоволенні позову не було.

У лютому 2026 року КЕВ подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки це судове рішення є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав їм належну правову оцінку. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

02 лютого 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що з 31 березня 1981 року до 19 травня 2008 року позивач ОСОБА_1 працював у Володимир-Волинській квартирно-експлуатаційній частині району, яка у 2005 році була реорганізована у КЕВ, та був звільнений з роботи згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників.

З 1994 року ОСОБА_1 разом із сім`єю постійно проживає у службовій квартирі за АДРЕСА_2 , яка надана йому як працівнику квартирно-експлуатаційної частини району на підставі рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради народних депутатів від 20 жовтня 1994 року № 118 та ордера на житлове приміщення від 21 жовтня 1994 року № 12.

ОСОБА_1 і його сім`я, у складі п`яти осіб, перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Володимир-Волинської міської ради з 27 лютого 1982 року у списках осіб загальної черги -як особи, що потребують поліпшення житлових умов та надання житла для постійного проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками: Управління інфраструктури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 04 листопада 2021 року № 325/3.15; Комунального підприємства «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимир- Волинської міської ради від 04 листопада 2021 року № 3312.

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ із заявою про виключення спірної квартири із числа службових.

Із листа від 17 вересня 2021 року № 22/2004 відомо, що КЕВ відмовив ОСОБА_1 у виключенні квартири на АДРЕСА_3 із числа службових та наданні йому цього житла для постійного проживання, у зв`язку з відсутністю на це законних підстав. Відмова мотивована тим, що житловим законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника (робітника) відповідного трудового стажу. Крім того, виключення квартири з числа службових призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України в частині нецільового використання бюджетних коштів, а забезпечення позивача постійним неслужбовим житлом належить до компетенції місцевих органів виконавчої влади за місцем його проживання, за умов перебування його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно зі статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

У частині другій статті 121 ЖК України визначено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (частина перша статті 122 ЖК України).

Відповідно до пункту 2 Положення службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Згідно з пунктом 6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (стаття 124 ЖК України).

Статтею 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації.

У постановах Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі № 757/30286/22-ц (провадження № 61-12228св23) та від 19 березня 2025 року у справі № 161/21931/23 (провадження № 61-14053св24) зазначено, що питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком роботодавця.

У справі, яка переглядається в касаційному порядку, суди попередніх інстанцій встановили, що спірна квартира є службовою.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом про зобов`язання КЕВ оформити та подати клопотання про виключення квартири із числа службових, посилався на гарантоване Конституцією України право на житло та статтю 125 ЖК України. Однак він обізнаний, що спірна квартира є службовою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком роботодавця, а тому немає підстав для задоволення позову.

Також апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ставив питання про виселення позивача із займаного ним житла чи створював йому перешкоди у користуванні спірним службовим (житловим) приміщенням. Тому житлові права позивача у цьому випадку не порушуються, і є відмінними від права власності, якого бажає набути позивач, в тому числі і завдяки цьому позову.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судом, оскаржувана постанова не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Постанову Волинського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| І. А. Воробйова
| Є. В. Коротенко