П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 522/9672/26-Е

Суддя першої інстанції - Домусчі Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2026 року у справі №522/9672/26-Е за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси через підсистему Електронний суд з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №7229637 від 20 травня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП, та провадження у даній справі - закрити.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2026 року у справі №522/9672/26-Е. 
Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2026 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та закрити провадження у справі.
10 вересня 2026 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить він залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2026 року - без змін.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2026 року відкрите апеляційне провадження.
24 серпня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
10 вересня 2026 року надійшов відзив по справі.
15 вересня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 20 травня 2026 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Шаєром Ю.М. за постановою серія ЕНА №7229637 водія транспортного засобу PEUGEOT 407, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 гривень.
У постанові серії ЕНА №7229637 від 20 травня 2026 року зазначено, що 20 травня 2026 року о 18:21:05 год у м. Одеса, вул. Рішельєвська, 23 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом PEUGEOT 407, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила стоянку на місці, призначену для осіб з інвалідністю, позначену дорожнім знаком 5.42.1 (та/або дорожньою розміткою 1.35), не маючи законних підстав на користування таким місцем, чим порушила п.8.4.е. ПДР порушення вимог табличок до дорожніх знаків, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.122 КУпАП.
У зв`язку з вищезазначеним, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн.
Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відео реєстратора поліцейського, на якому зафіксовано факт порушення водієм ОСОБА_1 п.8.4.е. ПДР - порушення вимог таблички 7.17 до дорожнього знаку 5.42.1. (прилад №471640 та №471464).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).
Положеннями статті 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до частини 1 статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Частиною першою статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, передбачене частиною шостою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно зі ст.31 Закону України Про "Національну поліцію" поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, зокрема, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху, у тому числі, зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначений Правилами дорожнього руху України (далі ПДР України), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. 
Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
У відповідності до положень п.1.10 ПДР:
- зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);
- стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Інформаційно-вказівні дорожній знак 5.42.1 - Місце для стоянки.
Табличка до дорожнього знаку 7.17 - Особи з інвалідністю, застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак Водій з інвалідністю відповідно до вимог ПДР.
Дорожня розмітка 1.35 - позначає місця для паркування індивідуального транспорту осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч.6 ст.122 КпАП України, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю", - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що ним при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.
Частиною шостою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".
Отже, для вирішення питання про наявність складу правопорушення необхідно встановити факт перебування транспортного засобу на відповідному місці; режим такого перебування – зупинка чи стоянка; належне позначення місця відповідними знаками чи розміткою; відсутність обставин, які виключають відповідальність; вину особи.
Відтак, як вірно встановив суд першої інстанції, автомобіль PEUGEOT 407, державний номерний знак НОМЕР_1 , був розміщений на місці, позначеному дорожнім знаком 5.42.1 із табличкою 7.17.
Ця обставина підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
Колегія суддів не знаходить підстав вважати, що зазначені докази є неналежними чи недопустимими.
Крім того, законодавець чітко та прямо передбачив альтернативний спосіб позначення відповідного місця – дорожнім знаком або дорожньою розміткою. Тому доводи апелянта про те, що відсутність дорожньої розмітки виключає склад адміністративного правопорушення, ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень частини шостої статті 122 КУпАП.
Відтак, саме наявність дорожнього знака є юридично значущою обставиною для вирішення питання про наявність у діях позивача складу правопорушення.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта щодо неналежної висоти встановлення дорожнього знака. Твердження позивача про те, що вона не побачила знак, не є виправданням допущеного порушення та підставою для звільнення від відповідальності.
Належних доказів того, що знак був настільки недоступним для візуального сприйняття, що унеможливило позивачеві його бачити в об`єктивній дійсності, матеріали справи не містять. Більш того, з відеозапису вбачається, що транспортний засіб позивача припаркований безпосередньо перед відповідним дорожнім знаком.
Що стосується доводів апелянта про те, що автомобіль перебував на місці паркування для інвалідів лише 2 хвилини 5 секунд, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Зазначення в постанові часу вчинення або фіксації правопорушення та часу розгляду справи не означає, що саме цей проміжок часу визначає фактичну тривалість перебування транспортного засобу у забороненому для цього місці.
Час винесення постанови є процесуальною дією, яка характеризує момент прийняття інспектором рішення за результатами розгляду справи, а не момент початку чи закінчення стоянки транспортного засобу.
Як установив суд першої інстанції, відеозапис, долучений до матеріалів справи, охоплює часовий проміжок з 18:14:26 до 18:27:04. При цьому, із відеозапису вбачається не лише наявність транспортного засобу в зазначеному місці, а й подальші дії працівників поліції щодо його евакуації, прибуття водія та припинення евакуаційних дій після встановлення особи водія.
Посилання апелянта на пункт 1.10 Правил дорожнього руху також не спростовує висновків суду.
Дійсно, пункт 1.10 ПДР розмежовує поняття «зупинка» та «стоянка».
Однак, у цій справі судом оцінювався не лише часовий проміжок, зазначений у справі, а вся сукупність доказів, включно з відеозаписом.
Обставини справи свідчать про те, що автомобіль був залишений безпосередньо водієм у відповідному місці, а не перебував там лише протягом короткочасної зупинки.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів наголошує, що вина особи встановлюється з урахуванням характеру дій та конкретних обставин. У цій справі позивач залишила транспортний засіб у місці, позначеному знаком, який встановлює спеціальний режим стоянки для транспортних засобів відповідної категорії. Матеріали справи не містять доказів існування обставин, які об`єктивно унеможливлювали дотримання позивачем вимог дорожнього знака. Не встановлено також і обставин вимушеної зупинки чи стоянки. Тому висновок про наявність вини є обґрунтованим.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242-244, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв