Справа № 309/95/26
Провадження № 2/309/37/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Хуст

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.
секретаря судового засідання: Росоха Д.І.
за участю: представника позивача: ОСОБА_1 
відповідачки: ОСОБА_2 
представника відповіда ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Хуст цивільну справу за позовом:
органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради 
до 
ОСОБА_4 
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, –

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Посилається на те, що на профілактичному обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Хустської міської ради перебувають діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , як такі, що потрапила в складні життєві обставини, у звязку з тим, що зазнали жорстокого поводження – психологічного насильства. 
18.11.2025, після отримання усного повідомлення завідувача Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Центру надання соціальних послуг Хустської міської ради про факт вчинення психологічного насильства відносно дітей з метою належного реагування рейдовою групою у складі працівників служби у справах дітей виконавчого комітету Хустської міської ради спільно з представником сектору ювенальної превенції відділу превенції Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, провідним фахівцем із соціальної роботи та лікарем загальної практики сімейної медицини здійснено терміновий виїзд за місцем перебування дітей в АДРЕСА_1 та складено відповідні акти проведення оцінки рівня безпеки дітей. У звязку з відсутністю у матері житла та тим, що діти зазнали психологічного насильства, дітей разом з матір`ю ОСОБА_4 було тимчасово влаштовано до Кризової кімнати Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Центру надання соціальних послуг Хустської міської ради. Однак відповідачка того ж дня покинула Кризову кімнату, залишивши дітей без нагляду, через що малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було невідкладно направлено до КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради для обстеження стану їх здоров`я та надання необхідної медичної допомоги. 
З метою збереження біологічної родини працівниками Служби в процесі проведення роботи щодо пошуку житла ОСОБА_4 було влаштовано для проживання без плати за користування до квартири АДРЕСА_2 . 
З метою здійснення контролю за умовами проживання 21.11.2025 р. працівниками Служби здійснено виїзд за місцем проживання дітей та матері наголошено на належне виконання батьківських обов`язків відносно дітей. 
23.12.2025 р. Службою вчергове здійснено контроль за умовами проживання дітей у сім`ї, де встановлено, що ОСОБА_4 погіршила стан умов проживання дітей, а саме у помешканні не прибрано, розкидані речі, брудна підлога, неприємний запах та немитий посуд. У квартирі відсутнє електропостачання. Відповідачці наголошено на належному виконанні батьківських обов`язків відносно дітей, недопущення вживання алкогольних напоїв, на формуванні відповідальності батьківства, а також відповідальності за власну поведінку. Надано термін усунути недоліки. 
31.12.2025 р. з метою з метою усунення недоліків та здійснення контролю за умовами проживання та дотримання прав дітей, працівниками Служби вчергове здійснено виїзд за адресою проживання відповідачки, однак матері з дітьми вдома не було. У телефонному режимі відповідачка повідомила, що гостює у знайомих у с. Сокирниця.
02.01.2026 р. до служби у справах дітей надійшло усне повідомлення працівників сектору ювенальної превенції щодо перебування дітей ОСОБА_4 без супроводу матері в АДРЕСА_1 , де знаходилися особи в стані алкогольного сп`яніння, що могло загрожувати їхньому життю та здоров`ю. За наслідками перевірки даного факту складено акт проведення оцінки рівня безпеки дітей та виявлено безпосередню загрозу життю та здоров`ю малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради № 1 від 05.01.2026 р. малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 негайно відібрано від матері ОСОБА_4 . Двоє інших дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у дядька ОСОБА_11 у Чеській республіці, а малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває у тітки ОСОБА_12 , мешканки с. Рокосово Хустського району, які займаються вихованням та утриманням дітей. 
Відповідно до інформації Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області № 1596-2026 від 06.01.2026 р. громадянка ОСОБА_4 притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. 
Відповідачка байдужа до долі своїх дітей, на контакти зі службою не йде та не виявляє бажання повернути дітей.
В судовому засіданні представник позивача – ОСОБА_1 , діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 її представник ОСОБА_3 відзиву на позов не подали. В судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили відмовити у задоволенні позову. Відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що дійсно її діти були вилучені органом опіки та піклування. Це було тимчасове втручання, спрямоване на захист дітей, і вона не заперечує проти того, що органи діяли в інтересах дітей. Однак вилучення не означає, що вона відмовилась від виконання батьківських обов`язків. Навпаки вона намагалась відвідувати дітей, підтримувати контакт. Визнає, що мала труднощі матеріального та соціального характеру, а також зловживала спиртними напоями, через що не приділяла належну увагу дітям. У даний час змінила спосіб життя та ставлення до дітей, одружилась, по місцю проживання характеризується позитивно, не зловживає спиртним. Відповідачка готова співпрацювати з органами опіки, проходити психологічну підтримку та створювати належні умови для проживання дітей. А тому, ОСОБА_2 вважає, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що порушує її права як матері.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кривської сільської ради Хустського району Закарпатської області 28.05.2014 р., актовий запис №07, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Кривської сільської ради Хустського району Закарпатської області 28.04.2015 р., актовий запис №05, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані: батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Кривської сільської ради Хустського району Закарпатської області 15.07.2019 р., актовий запис №08, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані: батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Хустським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 19.11.2025 р., актовий запис №25, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записані: батько ОСОБА_14 , мати ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Хустським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області ЗМУ Міністерства юстиції 29.04.2025 р., актовий запис №124, батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , записані: батько ОСОБА_15 , мати ОСОБА_4 .
Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження №00055156428 від 04.12.2025, №00055159443 від 04.12.2025, №00055156864 від 04.12.2025, №00054863727 від 19.11.2025, №00055159117 від 04.12.2025 відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Відповідачка ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом Центру надання соціальних послуг Хустської міської ради, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, пов`язаних з вчиненням домашнього насильства з 14.08.2024 по 18.02.2025, що стверджується листом директора В. Босого-Мірявець №01-04/18 від 05.01.2026 /а.с. 48/. 
Судом встановлено, що 18.11.2025, після отримання усного повідомлення завідувача Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Центру надання соціальних послуг Хустської міської ради про факт вчинення психологічного насильства відносно дітей з метою належного реагування рейдовою групою у складі працівників служби у справах дітей виконавчого комітету Хустської міської ради спільно з представником сектору ювенальної превенції відділу превенції Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, провідним фахівцем із соціальної роботи та лікарем загальної практики сімейної медицини здійснено терміновий виїзд за місцем перебування дітей в АДРЕСА_1 та складено відповідні акти проведення оцінки рівня безпеки дітей. 
У звязку з відсутністю у матері житла та тим, що діти зазнали психологічного насильства, дітей разом з матір`ю ОСОБА_4 було тимчасово влаштовано до Кризової кімнати Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Центру надання соціальних послуг Хустської міської ради. Однак відповідачка того ж дня покинула Кризову кімнату, залишивши дітей без нагляду, через що малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було невідкладно направлено до КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради для обстеження стану їх здоров`я та надання необхідної медичної допомоги. 
З метою збереження біологічної родини працівниками Служби в процесі проведення роботи щодо пошуку житла ОСОБА_4 було влаштовано для проживання без плати за користування до квартири АДРЕСА_2 . 
З метою здійснення контролю за умовами проживання 21.11.2025 р. працівниками Служби здійснено виїзд за місцем проживання дітей та матері наголошено на належне виконання батьківських обов`язків відносно дітей. 
23.12.2025 р. Службою вчергове здійснено контроль за умовами проживання дітей у сім`ї, де встановлено, що ОСОБА_4 погіршила стан умов проживання дітей, а саме у помешканні не прибрано, розкидані речі, брудна підлога, неприємний запах та немитий посуд. У квартирі відсутнє електропостачання. Відповідачці наголошено на належному виконанні батьківських обов`язків відносно дітей, недопущення вживання алкогольних напоїв, на формуванні відповідальності батьківства, а також відповідальності за власну поведінку. Надано термін усунути недоліки. 
31.12.2025 р. з метою з метою усунення недоліків та здійснення контролю за умовами проживання та дотримання прав дітей, працівниками Служби вчергове здійснено виїзд за адресою проживання відповідачки, однак матері з дітьми вдома не було. 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №1 від 05.01.2026 відібрано малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від матері ОСОБА_4 .
Дані обставини підтверджені, дослідженим в судовому засіданні висновком № 02-12/49 від 06.01.2026 р. виконавчого комітету Хустської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_4 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків
Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц, від 23.01.2020 в справі № 755/3644/19 та від 23.06.2021 в справі № 953/17837/19.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22).
В свою чергу, відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дітей в матеріалах справи відсутні.
З наданих суду доказів не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на попередження продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вперше потрапила до поля зору Служби у справах дітей після усного повідомлення, на підставі якого 18.11.2025 було здійснено виїзд за місцем знаходження дітей.
Зокрема, в позові та в поясненнях в судовому засіданні представник позивача стверджувала, що відповідачка зловживає спиртними засобами, при цьому жодного належного та допустимого доказу цього суду не надала - не надала медичних довідок про перебування відповідачки на обліку в зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя тощо, як і не надала копій рішень уповноважених органів та/або судових рішень про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей.
Не доведено й того, що дії відповідачки зумовлені винною поведінкою, а не збігом складних життєвих обставин: необізнаністю, браком коштів для утримання дітей, відсутністю підтримки рідних та належного супроводу з боку соціальних служб.
В судому засіданні з пояснень відповідачки, проти чого представник позивача не оспорювала, встановлено, що вона неодноразово намагалась навідувати дітей. На даний час одружилась, перестала зловживати спиртними напоями, працевлаштувалась неофіційно, по місцю проживання характеризується позитивно. 
З досліджених в судовому засіданні актів обстеження умов проживання від 18.11.2025 р., 21.11.2025 р., 23.12.2025 р. вбачається, що діти щиро люблять матір, мікроклімат під час відвідування у сім`ї гармонійний, відносини щирі. /а.с. 47-49/. 
Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26.07.2021 у справі № 638/15336/18, від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21, від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23).
Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками. Висновок фактично ґрунтується на обставинах, що мали місце під час відібрання дітей, проте позбавлення батьківських прав є окремим суворим заходом, який потребує доведення теперішнього винного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також висновок не містить аналізу того, чи намагалася мати налагодити контакт, чи змінилися її життєві обставини та чи є її поведінка свідомо зневажливою до потреб дітей.
Вказані обставини у сукупності з тим, що відповідачка заперечує проти позову, щиро любить своїх дітей та намагається підтримувати зв`язок з дітьми, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, свідчать про зміну у поведінці відповідачки, що дає підстави для висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення її батьківських прав.
Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, в тому числі і стягненні аліментів. При цьому, суд звертає увагу, що у відповідачки були відібрані лише троє дітей.
Водночас, ОСОБА_2 слід попередити про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та виховання дітей, та роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідачки як матері щодо дітей протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.
Керуючись статями 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 164 СК України, суд -  

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів -відмовити.
Попередити відповідачку ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дітей, у межах повноважень органу опіки та піклування.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, місцезнаходження: 90400, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 27 Закарпатської області.
Відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .  

Суддя Хустського 
районного суду: Сідей Я.Я.