Єдиний унікальний номер 205/8847/24
Номер провадження2/205/340/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Терещенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання – Тимошишина Є.В.,
представника позивача – Профатила О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дочірнє підприємство «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, звернувся до суду з вищезазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 04 березня 2020 року державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Донецької області Попруженком А.В. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №35839423 про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Комишуватьскої сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №6267-СГ від 21 листопада 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким у приватну власність відповідачу передано вищевказану земельну ділянку. Відповідно до наданої ГУ Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_3 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області. Тобто, зміст наказу №6267-СГ від 21 листопада 2019 року, фактично прийнятого ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291. Згідно з документами, наданими з листом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 16 серпня 2019 року зверталась до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4080-СГ від 29 серпня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Комишуватьскої сільської ради Мангушського району Донецької області. В подальшому ОСОБА_2 з клопотанням про затвердження проекту землеустрою до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не зверталась та ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів щодо відповідача про затвердження проектної документації із землеустрою, і надання у власність земельної ділянки, а наказ №6267-СГ від 21 листопада 2019 року приймався щодо іншої особи. Відповідно до інформації з Держгеокадастру України з 03 жовтня 2019 року по 20 грудня 2019 року включно обов`язки начальника Головного управління виконувала Підгорна Т.О., начальник міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську цього ж Головного управління (на період відсторонення ОСОБА_4 ) . 21 листопада 2019 року саме ОСОБА_5 мала повноваження на підписання наказів з питання розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, оскільки 21 листопада 2019 року Якименко І.В. не мав повноважень на підписання наказу №6267-СГ від 21 листопада 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_2 , нібито, надано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291. Вказує, що державою ніколи не приймалося рішення про відчуження вищевказаної земельної ділянки, а остання вибула з державної власності поза її волею. На підставі викладеного звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь власника земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельної кодексу України - Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 га з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, що розташована на території територіальної громади Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, а також стягнути з відповідача на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 542 грн.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Першотравневого районного суду Донецької області на Ленінський районний суд м.Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра).
Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, а також частково задоволено заяву заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, про забезпечення позову і заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним і державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Мангушської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, а також заборонено ОСОБА_1 розпоряджатись вищевказаною земельною ділянкою, змінювати її цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання цієї земельної ділянки.
18 вересня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча».
Представником третьої особи Сіріньок О.М. у системі «Електронний суд» сформовано пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначивши, що 10 березня 2020 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» і відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Вказує, що дії державного органу у справі не свідчать про відсутність волі щодо прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність в межах процесу приватизації, оскільки згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України не передбачено підстав та/або можливості не видання наказу щодо відповідача, а відповідач отримала право власності на земельну ділянку на підставі документів, які видав уповноважений на те державний орган, та не мав підстав для сумнівів у законності отримання земельної ділянки. Вважає, що твердження про вибуття земельної ділянки з державної власності без волі уповноваженого державного органу не відповідає дійсності. Посилається на те, що відсутні підстави стверджувати, що фотокопії наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з основої діяльності, що зберігаються у програмі СЕД «ДОК ПРОФ 3», в тому числі наказу щодо ОСОБА_6 , є офіційним електронним документом чи оригіналом наказу державного органу та має силу паперового оригіналу. Посилається на те, що отримуючи земельну ділянку у власність відповідач повністю розраховувала на добросовісність дій ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та всі ризики через будь-які помилки/недбалість державного органу має покладатись на державний орган та не можуть виправлятись за рахунок відповідача. Вказує, що прокурором не доведено належними доказами, що під час отримання відповідачем земельної ділянки у власність нею було порушено порядок безоплатної приватизації, передбачений ст. 118 ЗК України та державний орган дійсно не мав волі на приватизацію землі. Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач незаконно набула земельну ділянку без відповідної правової підстави, а також вчинення нею будь-яких незаконних дій, а у відповідача немає підстав для витребування земельної ділянки на свою користь на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, а саме витребування земельної ділянки у відповідача протирічить ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Посилається, що витребування земельної ділянки буде порушувати принцип «належного урядування», оскільки земельна ділянка витребовується у власника через недотримання законодавства державним органом, а не набувачем, що не відповідає ст. ст. 387, 388 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції.
Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті та задоволено клопотання представника третьої особи ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» Сіріньок О.М. про поновлення строку на подання пояснень.
Від представника позивача Гречки Е.А. до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в яких вона просила суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. В обґрунтування зазначивши, що ОСОБА_2 з клопотанням про затвердження проекту землеустрою до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не зверталась, тому не приймалось ніяких наказів щодо неї про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки, а наказ №6267-СГ від 21 листопада 2019 року приймався щодо іншої особи і жодних доказів на спростування цього не було надано. Сформованість земельної ділянки ніяким чином не може свідчити про набуття права власності або легітимізувати реєстрацію права власності земельної ділянки за наказом, що ніколи не видавався і представник ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» не надає пояснень щодо того, яким чином видавався вищевказаний наказ, якщо відсутнє звернення особи, подача якого за вимогами ЗК України є підставою для вирішення питання про затвердження проекту або відмову у його затвердженні, наданні чи відмови у наданні землі у власність. Вказує, що саме через реєстрацію права власності на підставі неіснуючих наказів земельні ділянки вибули у приватну власність та не могли бути передані. Зазначає, що в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребуває таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власнику.
10 лютого 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Гречки Е.А. про повернення на стадію підготовчого провадження та залучення третьої особи до участі у справі.
Ухвалами Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі, а також задоволено клопотання представника третьої особи про залишення без руху позовної заяви та залишено без руху позовну заяву з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
17 червня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра повернуто позовну заяву позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року було задоволено апеляційну скаргу керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області та скасовано ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
08 жовтня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра продовжено розгляд цивільної справи з призначенням судового засідання.
Представник позивача – прокурор Профатило О.П. у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.
Від представника Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області надійшла заява, в якій він просив здійснювати розгляд справи без участі їх представника та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів у справі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлялась належним чином про день, час та місце розгляду справи, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень суду не надала, про причини неявки суд не повідомила та не надала клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі.
Представник третьої особи ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» Деруга Н.О. у системі «Електронний суд» сформувала заяву, в якій просила розглянути справу без представника третьої особи.
За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності відповідача за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.
30 червня 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Заслухавши представника позивача Профатила О.П., вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373088231, яка сформована 05 квітня 2024 року, що 04 березня 2020 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, площею 2 га, зареєстровано державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації Донецької області Попруженком А.В. за ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №6267-СГ від 21 листопада 2019 року, номер відомостей про речове право №35839423, а на підставі рішення державного реєстратора Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області Рогозної А.М., 09 червня 2020 року було зареєстровано за ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» право оренди вищевказаної земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , на підставі договору оренди землі від 10 березня 2020 року (номер запису про інше речове право 36852569) ( т. 1 а. с. 16-17).
Також у матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_2 від 16 серпня 2019 року, яке адресовано начальнику Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Комишуватської сільської ради Мангушського району Донецької області (т. 1 а. с. 36).
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №4080-СГ від 29 серпня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Комишуватської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, з орієнтовним розміром земельної ділянки 2,0000 га, та цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а. с. 35).
В матеріалах справи наявна копія наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №6267-СГ від 21 листопада 2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» за підписом виконуючої обов`язки начальника Тетяни Підгорної, яким ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області (т. 1 а. с. 18).
Судом також встановлено, що матеріали справи містять копію наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №6267-СГ від 21 листопада 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» за підписом начальника Івана Якименка, яким, зокрема, ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано  ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, в тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер 1423983300:05:000:1291) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Комишуватської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів (т. 1 а. с. 19).
Також матеріалами справи підтверджено, що 10 березня 2020 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі №53, за умовами якого ОСОБА_2 надала у строкове платне користування ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 15 років (т. 1 а. с. 20-22).
Відповідно до Витягу №НВ-9938253622024, який сформовано 01 травня 2024 року, про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 39 102,29 грн. (а. с. 37).
Згідно з листа Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №10-5-0.3-741/2-24 від 01 березня 2024 року судом встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до управління для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою та управлінням за результатами розгляду клопотання було прийнято відповідний наказ, а щодо затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 не зверталась, тому наказ щодо затвердження/відмови у затвердженні проекту землеустрою не приймався. Повідомлено, що наказ №6267-СГ від 21 листопада 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» не зареєстровано у картотеці наказів в електронному документообігу СЕД «ДОК ПРОФ 3» на ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 25).
Також відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №10-5-0.3-1299/2-24 від 18 квітня 2024 року судом встановлено, що в електронному документообігу СЕД «ДОК ПРОФ 3» зареєстровано наказ №6267-СГ від 21 листопада 2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а. с. 27).
З листів про надання інформації з Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №10-28-0.152-1666/2-24 від 07 лютого 2024 року, №10-28-0.152-2279/2-24 від 21 лютого 2024 року судом встановлено, що з 03 жовтня 2019 року по 20 грудня 2019 року включно обов`язки начальника Головного управління виконувала Підгорна Т.О., начальник міськрайонного управління у Слов`янському районі та м.Слов`янську цього ж Головного управління (на період відсторонення ОСОБА_4 ) (т. 1 а. .29-30, 41-42).
З наявної у матеріалах справи копії наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №123-то від 02 жовтня 2019 року «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_5 » судом встановлено, що з 03 жовтня 2019 року на період відсторонення ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на ОСОБА_5 , начальника міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську (т. 1 а. с. 43).
Крім того, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного земельного кадастру №НВ-9949005002024, який сформовано 23 вересня 2024 року, вбачається, що у Державному земельному кадастрі містяться відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, зокрема, форма власності приватна, а також дата державної реєстрації – 05 листопада 2019 року (т. 1 а. с. 143-153).
Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2022 року ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» звернулось до ГУНП України та СБУ із заявою №13-04/01 про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратило доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та інша розпорядча документація, а про що 07 червня 2022 року вказані відомості були внесені до ЄРДР за №22022050000001220 (т. 1 а. с. 133-135).
В матеріалах справи також є акт перевірки діяльності Головного управління Держегокадастру у Донецькій області від 21 листопада 2019 року, в якому зазначено про те, що при розгляді наказів ГУ Держегокадастру у Донецькій області з приводу розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, які були підписані після 03 жовтня 2019 року, було виявлено наявність підписаних та зареєстрованих двох однакових оригіналів наказів, що суперечить вимогам Типової Інструкції з діловодства (т. 1 а. с. 219-226).
Відповідно до відповіді Головного управління Держегокадастру у Донецькій області від 22 серпня 2023 року за № 10-5-0.3-1871/2-23 судом встановлено, що 06 липня 2023 року під час забезпечення Головним управлінням тимчасового доступу до наказів, що зберігалися у орендованому приміщенні Головного управління за його колишньою юридичною адресою за місцем розташування у місті Краматорську Донецької області працівниками Маріупольської окружної прокуратури Донецької області та Головного управління було виявлено порушений порядок розташування речей у ньому та відсутність частини офісної техніки та меблів, а також частини документів у паперовому вигляді, зокрема, наказів. Про вказану обставину проінформовано місцеве відділення поліції, про що було відкрито кримінальне провадження № 12023053390000347 від 10 серпня 2023 року за ознаками ст. 357 КК України (а. с. 39 т. 1). 
Судом також встановлено, що 01 липня 2024 року Маріупольською окружною прокуратурою Донецької області на адресу Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області було направлено повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді щодо витребування у ОСОБА_2 на користь власника земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельної кодексу України Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,0 (т. 1 а. с. 45-48).
Крім того, на запит Маріупольської окружної прокуратури Донецької області № 55/1-2024ВИХ-24 від 01 травня 2024 року Мангушською селищною радою Маріупольського району Донецької області було надано лист-відповідь від 08 травня 2024 року, що Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області не зверталась до суду з позовами про витребування з незаконного володіння у ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291 (а. с. 33 т. 1).
Таким чином, Мангушська селищна рада Маріупольського району Донецької області повідомлялась належним чином про порушення чинного законодавства України та тривалий час не вживала відповідних заходів для поновлення інтересів Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області з повернення земельної ділянки, а тому Маріупольською окружною прокуратурою Донецької області у вказаній справі було дотримано вимоги ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».
Положеннями ст. 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
27 травня 2021 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин». 
Відповідно до п. 58 вищевказаного Закону розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України був доповнений пунктом 24, яким визначається, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, перелік яких визначений законом.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом (п. 24 розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України).
Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Принцип непорушності права власності закріплений також у статті 321 ЦК України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже зазначена норма встановлює презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019року у справі № 522/1029/18.
Положеннями частини 2 статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Статтями 317 і 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Отже, зі змісту ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку.
Частинами 1, 2 статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Матеріали справи містять дві копії наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 21 листопада 2019 року, зареєстровані під одним номером №6267-СГ, однак різного змісту. В одному тексті наказу вирішено питання про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Комишуватської сільської ради Мангушського району Донецької області за межами населених пунктів, а в іншому наказі за цим же номером ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Золотоколодязької сільської ради Добропільського району Донецької області.
Суд зазначає, що наявність двох наказів під одним номером, датованих 21 листопада 2019 року з різним змістом, стосовно різних земельних ділянок, які територіально розташовані в різних районах, не доводить недійсність жодного з цих документів, а також незаконність набуття відповідачем ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області щодо отримання дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га на території Комишуватської сільської ради Мангушського району Донецької області, та відповідний дозвіл було їй надано.
Крім того, у спірному наказі про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки було зазначено кадастровий номер 1423983300:05:000:1291, тобто, земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, також була зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за ОСОБА_2 та відсутні докази того, що зазначена земельна ділянка виділялась іншій особі.
На час видання наказу про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки уповноваженим органом розпоряджатись цією власністю виступало Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, а з 27 травня 2021 року уповноваженим державою органом на розпорядження спірною земельною ділянкою є відповідна сільська рада, на території якої перебуває земельна ділянка.
Отже, під час судового розгляду справи встановлено, що від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області було видано два накази під одним номером, але різні за своїм змістом.
У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 139/997/21 зазначено, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Отже, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).
Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа ГУ Держгеокадастру в Донецькій області №29-5-0.3-1436/2-23 від 05 липня 2023 року у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та веденням активних бойових дій на території Донецької області доступ до архіву управління відсутній (т.1а.с.156,157).
Варто зазначити, що отримання ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291, яка була сформована з присвоєнням їй кадастрового номера, із зазначенням характеристик, право власності на яку виникло у визначений цивільним законодавством спосіб, не спростовано належними і допустимими доказами, та ніщо не вказує на те, що це є прямим наслідком свідомих неправомірних дій відповідача.
Крім того, відповідно до відповіді Державної міграційної служби України від 24 березня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 14 квітня 2021 року оформила паспорт громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а. с. 172 т. 3). 
Вирішуючи спір, суд виходить з презумпції правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.
Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, що відповідає положенням статті 328 ЗК України та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в постанові від 05 травня 2025 року в справі з подібними правовідносинами № 199/9897/22 зауважувала, що наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений із дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.
Судом встановлено, що реєстрація права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291 здійснена на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 6267-СГ від 21 листопада 2019 року.
На час прийняття наказу спірна земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав. Доказів того, що зазначена земельна ділянка виділялася іншим особам у матеріалах справи немає.
При цьому та обставина, що 21 листопада 2019 року ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видало два накази під одним номером, але різних за своїм змістом, не свідчить про підробку чи незаконність саме вказаного вище наказу.
Посилання на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 1423983300:05:000:1291 за ОСОБА_2 була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, прокурор суду не надав.
Таким чином, позивач не довів, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави незаконно, не з її волі, а ОСОБА_2 як її власник на час виникнення спірних відносин правомірно володіла спірним майном земельною ділянкою та жоден із наведених письмових доказів по своїй суті не є таким, що спростовує її право власності на землю, що в розумінні ч. 2 ст. 373 ЦК України набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц).
Отже взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх не достатність для вирішення питання щодо неправомірності заволодіння спірною земельною ділянкою з боку ОСОБА_2 , також не підтверджено обставин, які входять до предмету доказування щодо фіктивності самого наказу чи протиправності дій посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Донецькій області з приводу видання наказу від 21 листопада 2019 року № 6267-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».
У відповідності із практикою Європейського суду з прав людини в рішенні від 09 жовтня 2018 року у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України» в пункті 61 суд вказав, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих правових інтересів. Іншими словами ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи.
У пункті 70 рішення у Справі ЄСПЛ «Рисовський проти України» йдеться про те, що суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.
За таких умов у добросовісної сторони власника ОСОБА_2 виникла обґрунтована довіра на те, що вона зможе реалізувати своє право в повному обсязі, оскільки попередня поведінка Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області сформувала в іншої сторони довіру у розумні очікування, і їх підрив (внаслідок непослідовності) призведе до явної несправедливості по відношенню до власника.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Відповідно до змісту ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України (п. 21 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року).
Отже, підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, є встановлення судом можливості витребувати майно у набувача, незалежно від заперечення про те, що він є добросовісним. Такою умовою є, поряд з іншим, доведення факту вибуття майна з володіння власника чи володіння особи, якій він передав майно, поза їхньої волі.
Оскільки факт неправомірності набуття ОСОБА_2 права власності не випливає із закону, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття та презюмується, відтак, підлягає доказуванню неправомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, що стороною позивача виконано не було, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 5 368 грн. слід покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 13-14, 41, 131-1 Конституції України, ст. ст. 1, 22, 78, 80, 81, 83, 90, 116, 121, 152 ЗК України, ст. ст. 3, 15-16, 321, 328, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дочірнє підприємство «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», про витребування земельної ділянки – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення суду виготовлено 09 липня 2026 року.

Сторони:

Позивач: Маріупольська окружна прокуратура Донецької області, код ЄДРПОУ 2570700226, місцезнаходження: 87501, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Мічмана Павлова, буд. 10; фактичне місцезнаходження: 49011, м. Дніпро, вул. Щепкіна, буд. 35, в інтересах держави в особі: Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області, код ЄДРПОУ 04340493, місцезнаходження: 87400, Донецька область, Маріупольський район, смт. Мангуш, пр. Миру, буд. 72; фактичне місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 36, каб. 40.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Дочірнє підприємство «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», код ЄДРОПУ 34550446, місцезнаходження: 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Семашка, буд. 15, каб. 405.

Суддя:          Т.П. Терещенко