ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 липня 2026 року 	м.Суми	

Справа №589/5142/25 
Номер провадження 22-ц/816/2067/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), суддів Сидоренко А. П. , Сізова Д. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» на заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2026 року у складі судді Курбанової А.Р., ухваленого в м. Шостка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У жовтні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» звернулося до суду з указаним позовом.
Свої вимоги мотивує тим, що 16.07.2021 ТОВ «КОШЕЛЬОК»та ОСОБА_2 уклали договір № 3462402711-398804 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «КОШЕЛЬОК», відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 5500 грн 00 коп. з початковим строком кредитування 20 днів, дисконтною відсотковою ставкою 1,11% на добу за початковий строк кредитування (лояльний період) та базовою процентною ставкою 2,2% на добу за продовження строку користування кредитом. 
Указаний договір був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором, який був направлений на його номер телефону, указаний під час реєстрації в особистому кабінеті.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та перерахував грошові кошти на банківську картку, яку вказав відповідач в особистому кабінеті. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Зокрема, до спливу лояльного періоду відповідач не виконав свій обов`язок, не повернув кредит разом із відсотками. Продовжив користуватись кредитом після закінчення лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився на 90 днів, тобто з 05.08.2021 до 02.11.2021. Станом на дату пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 17 611 грн 00 коп., що складається із заборгованості за сумою кредиту - 5500 грн 00 коп.; заборгованості за відсотками за користування позикою – 12 111 грн 00 коп.
Посилаючись на указані обставини, Товариство просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3462402711-398804 від 16.07.2021 у розмірі 17 611 грн 00 коп. та судові витрати.
Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором №3462402711-398804 від 16.07.2021 у розмірі 5500 грн, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 756 грн 52 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3123 грн 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на наданих позивачем кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту та Графіку розрахунків відсутні електронні підписи сторін, в тому числі електронний підпис ОСОБА_2 у вигляді одноразового ідентифікатора, що свідчить про відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами кредитного договору на наведених умовах. Оскільки відсутні підтвердження, що саме вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розміру і порядку нарахування, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами.
Водночас місцевий суд дійшов висновку, що докази позивача, подані на підтвердження надання відповідачу кредиту, які доводять зарахування на рахунок ОСОБА_2 коштів в сумі 5500 грн, однозначно свідчать про наявність укладеного між сторонами кредитного договору. Оскільки фактично отримані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважав наявними підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту в сумі 5500 грн 00 коп.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
08 квітня 2026 року ТОВ «КОШЕЛЬОК» через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» подало апеляційну скаргу в електронній формі, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2026 року в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем доведено обставину укладення сторонами кредитного договору, що відбулось шляхом ідентифікації відповідача на веб сайті позивача з використанням його особистих даних та виконання відповідачем всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надіславши гроші за укладеним кредитним договором на банківську картку відповідача, а відповідач – прийняв ці гроші і використав на власні потреби. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Оцінюючи докази щодо укладення Договору та отримання відповідачем кредиту за Договором, суд мав застосувати принцип «балансу вірогідностей».
В матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодіння його персональними даними. Акцентує увагу на тому, що ІТС товариства налаштована таким чином, що без надіслання позивачу акцепта та підписання відповідачем договору одноразовим ідентифікатором 3108 не було зарахування кредитних коштів на його картку № НОМЕР_1 . 
Крім того, зазначає, що на стадії генерації договору після його підписання одноразовим ідентифікатором саме на стадії перетворення електронними засобами у візуальну форму, у ІТС товариства стався технічний збій, внаслідок чого на договорі відсутнє відтворення одноразового ідентифікатора.
Щодо нарахованих процентів після закінчення лояльного періоду посилається на те, що у п. 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку кредитування. Таким чином, строк кредитування з 05.08.2021 по 02.11.2021 є погодженим сторонами договору. Тобто відповідач продовжив користуватися кредитом після закінчення лояльного періоду, що за договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 110 днів з моменту укладення договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений п. 3.8 договору, є законним.
Судове рішення місцевого суду в частині позовних вимог, які було задоволено, в апеляційному порядку не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
За змістом наданої позивачем копії Договору 16.07.2021 № 3462402711-398804 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 5500 грн 00 коп. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (а.с. 15 на звороті - 19). 
Згідно з умовами договору кредит надається строком на 20 днів (Лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (п. 2.1 договору). 
Пунктом 2.4 договору визначено, що кредит надається позичальнику згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці.
Відповідно до п. 3.3 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, що є додатком до цього договору.
Пунктом 3.4 визначено, що відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту для позичальника (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього договору за умови дотримання позичальником графіку розрахунків, що є додатком цього договору, становить 6781 грн, або 123% від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користування кредитом 1281 грн, або 23 % від суми кредиту.
Відповідно до пункту 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п. 3.7); з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 730% річних, що становить 2,0% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 3.8).
Згідно з пунктом 4.1.1 Договору, позичальник зобов`язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіку платежів.
На підставі п. 4.1.3 Договору, позичальник зобов`язався у випадку прострочення сплати частини або всі всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.
Сторонами Договору 16.07.2021 № 3462402711-398804 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, указані - ТОВ «Кошельок» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (позичальник). Проте паперова копія Договору 16.07.2021 №3462402711-398804 про надання коштів у позику, не містить даних електронного підпису, ні представника кредитодавця директора ТОВ «Кошельок» Крилова С.С., ні відповідача ОСОБА_3 . 
Відповідно до довідки АТ «ТАСКОМБАНК» від 23.09.2025 банком 16.07.2021 було здійснено переказ грошових коштів на рахунок НОМЕР_2 , яка емітована на імя відповідача АТ «ВСТ БАНК» в сумі 5500 грн 00 коп., відправник ТОВ «КОШЕЛЬОК (а.с. 22, 59, 60).
Факт перерахування відповідачу указаних коштів також підтверджується повідомленням ТОВ «ТАС ЛІНК» та банківською випискою АТ «ВСТ БАНК» по рахунку відповідача за період з 15.07.2021 по 17.07.2021 (а.с. 23, 60).
Також на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано Копію Паспорту споживчого кредиту до Договору № 3462402711-398804 від 16.07.2021 (а.с. 14-15) та Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «КОШЕЛЬОК», які відповідачем не підписано (а.с. 24-32). 
Заборгованість відповідача за договором № 3462402711-398804 від 16.07.2021 відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 17 611 грн 00 коп., з яких: 5500 грн 00 коп. – заборгованість за кредитом, 12 111 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками, яка фактично нарахована за період з 16 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року за ставкою 1,11 % в день, а з 05 серпня 2021 року по 02 листопада 2021 року за ставкою 2,2 % в день (а.с. 20-21).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
У справі, яка переглядається, позивач в апеляційній скарзі не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача відсотків. Зазначає, що не відповідають обставинам справи висновки місцевого суду про те, що відсутні належні докази підписання кредитного договору та погодження з відповідачем істотних умов договору щодо процентної ставки.
Апеляційний суд відхиляє указані доводи апеляційної скарги та вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів підписання відповідачем електронного кредитного договору № 3462402711-398804 від 16.07.2021 саме того змісту, який викладений у його паперовій копії, яку додав позивач до позовної заяви. 
У справі, яка переглядається позивач, як на підставу своїм вимог, посилається на електронний договір, який за твердженням останнього укладено сторонами за допомогою вебсайту http://koshelok.ua, і який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором 3108, що був надісланий позивачем за його твердженням відповідач на номер НОМЕР_3 для підписання договору.
Заявник апеляційної скарги посилається на те, що порядок укладення договору визначений Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі - Правила) (а.с.24-32).
Пункт 6.2 Правил передбачає, що підписання позичальником договору відбувається шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Безпосереднє підписання Договору, Графіку платежів та інших документів здійснюється позичальником шляхом надсилання позичальником кредитодавцю одноразового ідентифікатора через свій Особистий кабінет.
Підписання Кредитодавцем договору відбувається шляхом використання факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, зразки яких містяться у Договорі (пункт 6.3 Правил).
Натомість письмова копія електронного договору № 3462402711-398804 від 16.07.2021 не містить відтворення (нанесення) в його тексті одноразового ідентифікатора 3108 як підпису позичальника. Також відсутнє відповідно до пункту 6.3 Правил факсимільне відтворення аналога підпису представника кредитодавця Крилова С.С. та відбитку печатки ТОВ «Кошельок».
У постанові Верховного Суду у справі №758/14925/23 від  04 лютого 2026 року зазначено, що: «Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття "електронний підпис" визначається в чинному Законі України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву "Про електронні довірчі послуги"). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги").
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор».
Апеляційний суд вважає, що питання достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору є ключовим у цій справі, оскільки від нього залежить те, чи може цей договір уважатися укладеним у письмовій формі.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в апеляційній скарзі позивач визнає, що на стадії перетворення Договору електронними засобами у візуальну форму в ІТС позивача стався технічний збій, внаслідок чого на Договорі відсутнє відтворення одноразового ідентифікатора. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відсотки в сумі 12 111 грн 00 коп., які просить стягнути позивач з ОСОБА_2 відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості (а.с.20-21) фактично нараховані за ставками, які відрізняються від визначених у наданій суду паперовій копії електронного договору від 16.07.2021 року. Зокрема, відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості відсотки в загальній сумі 12 111 грн 00 коп. фактично нараховані за період з 16 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року в сумі 1221 грн 00 коп. за ставкою 1,11 % в день, а з 05 серпня 2021 року по 02 листопада 2021 року за ставкою 2,2 % в день. Натомість відповідно до пункту 3.3 паперової копії Договору від 16.07.2021 року проценти за користування кредитом становлять 1281 грн 00 коп. або 23 % від суми кредиту, а відповідно до пункту 3.8 - з наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 730 % річних, що становить 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування, тобто за меншою ставкою, ніж фактично застосував позивач - 2,2%. 
Така розбіжність на переконання колегії суддів серйозно підриває достовірність паперової копії.
Зважаючи на викладені розбіжності у розмірі відсоткових ставок, з огляду на відсутність відтворених у тексті договору підписів обох сторін та посилання апелянта на технічний збій в ІТС в апеляційного суду є сумнів у достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору, наданого позивачем суду у вигляді паперової копії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі №916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
У справі, яка переглядається, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, правильності висновків місцевого суду, та установлення чи може електронний кредитний договір, на який посилається позивач, вважатись укладеним у письмовій формі ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 червня 2026 року на підставі частини 5 статті 100 ЦПК України у ТОВ «Кошельок», яке є володільцем ІТС за допомогою якої укладався і генерувався електронний договір, був витребуваний оригінал Договору № 3462402711-398804 від 16.07.2021. 
У визначений апеляційним судом строк до 06 липня 2026 року позивачем ухвала апеляційного суду від 18.06.2026 року не була виконана. Пояснення причин неможливості надання витребуваних судом оригіналів документів апеляційному суду позивачем не надано. 
Апеляційний суд також враховує, що саме позивач є володільцем ІТС, за допомогою якого генеруються договори укладені з ним, що свідчить про те, що він має технічну можливість підтвердити достовірність, незмінність та цілісність електронного документа, тому ризик ненадання таких доказів покладається саме на позивача. 
Ураховуючи приписи частини 4 статті 12, частини 5 статті 100 ЦПК України надану позивачу до суду паперову копію Договору № 3462402711-398804 від 16.07.2021 апеляційний суд не бере до уваги як доказ факту укладення сторонами справи кредитного договору з умовами сплати відповідачем відсотків у заявленому позивачем розмірі. 
Візуальна форма послідовності дій Клієнта в ІТС ТОВ «Кошельок» (а.с.40), на яку посилається апелянт, не може підтверджувати достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору, наданого позивачем суду у вигляді паперової копії.
Зазначений документ лише відображає окремі етапи взаємодії користувача з інформаційно-телекомунікаційною системою, однак не містить відомостей, які б давали змогу встановити, що одноразовий ідентифікатор був використаний саме для підписання електронного документа того змісту, який викладений у поданій суду паперовій копії договору.
Крім того, зазначена візуальна форма не може компенсувати ненадання позивачем на вимогу суду оригіналу електронного договору, оскільки не надає можливості перевірити логічний зв`язок між одноразовим ідентифікатором, діями користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі та конкретним електронним документом із тим змістом, який міститься у поданій паперовій копії.
Таким чином, апеляційний суд резюмує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами кредитного договору на наведених позивачем умовах.
Водночас місцевий суд, пославшись на відсутність на наданих позивачем кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту та Графіку розрахунків електронних підписів сторін, у тому числі електронного підпису ОСОБА_2 у вигляді одноразового ідентифікатора, дійшов помилкового висновку про те, що інформаційна довідка АТ «Таскомбанк», лист АТ «ВСТ Банк», виписка по рахунку відповідача однозначно свідчать про наявність укладеного сторонами кредитного договору, який по суті суперечить попередньому висновку цього ж суду та вимогам щодо форми кредитного договору, яка передбачена законом.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. 
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Якщо сторони згоди щодо істотних умов договору не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не довів належними доказами факт укладення кредитного договору на тих умовах, які викладені у поданій паперовій копії.
Банківські документи, на які посилається місцевий суд підтверджують лише рух коштів, але не підтверджують погодження сторонами істотних умов кредитного договору в належній формі.
Отже, оскаржуване рішення слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків у редакції цієї постанови. В частині вимог про стягнення тіла кредиту рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом відповідно до принципу диспозитивності не переглядається, оскільки не оскаржується учасниками справи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити.
Висновки суду щодо судових витрат
Ураховуючи висновок апеляційного суду про зміну мотивувальної частини судового рішення суду першої інстанції і залишення без змін резолютивної частини, якими в задоволенні позову стосовно вимог про стягнення відсотків відмовлено, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.
Такого підходу до розподілу судових витрат при зміні мотивувальної частини судових рішень за наслідками касаційного перегляду справи дотримується Верховний Суд та Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц (провадження № 14-43цс22) було зазначено, що «оскільки Велика Палата Верховного Суду змінила судове рішення лише у мотивувальній частині, розподіл судових витрат не здійснюється».
Керуючись вимогами статей 141, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОШЕЛЬОК» задовольнити частково.
Заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2026 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий   	М. В. Щербаченко	

Судді А. П. Сидоренко 

Д. В. Сізов