Справа № 521/8875/26
Номер провадження № 2/521/6691/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м.Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси
під головуванням судді Поліщук І.О.
секретаря судового засідання Коржеван В.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:
18 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтований тим, що 03 травня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.05.2009 року. У шлюбі народились троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час всі троє дітей постійно проживають разом із матір?ю - позивачем, перебувають на її повному утриманні та вихованні. Позивач забезпечує: належні житлові умови для дітей; їх виховання та розвиток; медичне забезпечення; навчання та побутові потреби. Враховуючи вік дітей, їх сталі соціальні зв`язки, місце навчання та проживання, визначення місця проживання дітей разом із матір`ю повністю відповідає їх найкращим інтересам.
Враховуючи вищенаведене просила суд шлюб між нею та відповідачем – розірвати; визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із їх матір?ю - ОСОБА_1 .
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29 травня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про роз`єднання позовних вимог. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей роз`єднано, вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей виділено у самостійне провадження.
Ухвалою суду від 11 вересня 2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій підтримала позовні вимоги та просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника.
10 серпня 2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Романюк О.П. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача зазначила, що не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Разом з тим, звернувши увагу суд, що батько має хороші відносини з дітьми, надзвичайно переймається їхнім життям, в тому числі і навчанням, харчуванням та відпочинком. Відповідач не погодився із твердженнями позовної заяви про те, що діти перебувають виключно на утриманні позивачки. Зазначив, що регулярно надає кошти на утримання дітей та сім`ї, що підтверджується банківською випискою за 6 місяців. Відповідач щомісячно надсилає кошти всім членам сім`ї, як всім дітям так і дружині. Також зазначив, що діти проводили з ним час, зокрема під час літніх канікул. Крім того, відповідач зазначив, що з метою належного матеріального забезпечення сім`ї працював за кордоном, у тому числі в Чеській Республіці та Сполучених Штатах Америки, а отримані кошти, спрямовував на забезпечення потреб сім`ї та дітей. Також вказував, що за власні кошти здійснював ремонт квартири, облаштовував її меблями та побутовою технікою. Таким чином, не заперечуючи проти задоволення вимоги про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю, відповідач просив суд при вирішенні спору врахувати його участь у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, а також забезпечити можливість подальшого безперешкодного спілкування з ними.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив провести розгляд справи без участі відповідача та його представника.
Представник Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
03 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 03.05.2009 року.
У шлюбі народились троє дітей:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.09.2009 р. першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 822; 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 21.06.2011 р. першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 564; 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 20.08.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 8161.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 11.08.2026 року шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що діти фактично проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. 
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до ч. 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч. 9 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, його захисту і забезпечення турботи про нього.
Частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, при цьому найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Таким чином, рівність прав батьків є похідною від прав та найкращих інтересів самої дитини, які мають першочергове значення при вирішенні будь-яких питань, що стосуються її життя та розвитку.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради залучений до участі у справі, повідомлявся про її розгляд, однак письмового висновку щодо розв`язання спору суду не надав.
Ураховуючи, що орган опіки та піклування залучений до участі у справі, належним чином повідомлений про її розгляд, однак письмового висновку не надав, а наявні у справі докази є достатніми для встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, суд вважає можливим розглянути спір за наявними матеріалами.
При цьому під час вирішення заявлених позовних вимог суд враховує вік кожної з дітей на час ухвалення судового рішення.
На день розгляду справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виповнилося сімнадцять років, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - п`ятнадцять років.
Відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Це положення узгоджується з частиною другою статті 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, установлених законом.
Верховний Суд у постанові від 20 травня 2026 року у справі № 195/533/24 зазначив, що досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку надає їй право самостійно визначати своє місце проживання, а тому після досягнення такого віку відповідне право належить безпосередньо дитині.
Отже, на час вирішення цієї справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули встановленого законом права самостійно визначати місце свого проживання.
Фактично вони проживають разом із матір`ю, і відповідач цього не оспорює. Разом із тим юридичне визначення судом їх місця проживання з одним із батьків після досягнення ними чотирнадцятирічного віку суперечило б передбаченому законом праву дітей самостійно вирішувати відповідне питання.
У зв`язку із цим позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір`ю задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про визначення місця проживання ОСОБА_5 суд виходить із наступного.
На день ухвалення рішення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виповнилося одинадцять років, тобто він є малолітньою дитиною.
Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно зі статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
При вирішенні такого спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом установлено, що ОСОБА_5 фактично та постійно проживає разом із матір`ю.
Доказів того, що проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю негативно впливає на його фізичний, психічний або моральний розвиток, створює загрозу його інтересам чи не забезпечує належних умов для його виховання та розвитку, матеріали справи не містять.
Не встановлено судом і обставин, які відповідно до положень статті 161 СК України виключали б можливість визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
Суд враховує тривалість фактичного проживання ОСОБА_5 з матір`ю, усталеність його побутового та сімейного середовища, відсутність заперечень батька щодо такого порядку проживання, а також необхідність забезпечення дитині стабільних умов життя.
За сукупністю встановлених обставин суд доходить висновку, що визначення місця проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 відповідатиме його найкращим інтересам.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зберігає всі передбачені законом права та обов`язки щодо її виховання, розвитку, навчання, матеріального забезпечення та спілкування з нею.
Ураховуючи встановлені обставини у їх сукупності, виходячи з необхідності першочергового забезпечення найкращих інтересів дітей, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із матір`ю та відмови у визначенні судом місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які досягли чотирнадцятирічного віку та відповідно до закону самостійно визначають своє місце проживання.
Керуючись статтями 7, 19, 141, 153, 160, 161 СК України, статтею 29 ЦК України, статтями 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, —

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за місцем її проживання.
В решті частини позову –відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках та порядку, передбачених ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Поліщук