Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/298/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Богданова О. Е. 
Справа № 389/742/26 Доповідач в колегії апеляційного суду Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2026 Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи захисника-адвоката Павлюченка О.О., потерпілого ОСОБА_1 та його представника адвоката Юхименко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Юхименко Н.В. на постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2026 року в справі про притягнення:

ОСОБА_2 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №602939 від 28.02.2026, убачається, що ОСОБА_2 28.02.2026 о 12.00 годині, на автошляху М-30 Стрій-Умань-Дніпро-Ізварене (через м.Вінницю км749) в Кіровоградській області, Кропивницький район, керував транспортним засобом - Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював маневр обгін, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни, не дотримався безпечної швидкості та бокового інтервалу дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Meganе, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п.2.3 «б», 13.1 ПДР України.
Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2026 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124КУпАП закрито, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Зокрема у своєму рішенні суд зазначив про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто у порушенні ним як учасником дорожнього руху саме п. 2.3 «б» та п. 13.1 «а» Правил дорожнього руху, що перебували би у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою - не доведена. Будь-яких інших об`єктивних доказів вини ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, які б спростовували матеріали справи немає, тому всі сумніви щодо вини тлумачаться на користь порушника.
У апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Юхименко Н.В., просить скасувати постанову місцевого суду та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винним за ст. 124 КУпАП.
Зокрема вважає, що постанова суду є незаконною, прийнята без повного, всебічного та об`єктивного вивчення обставин справи з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що на її думку суд неповно та не об`єктивно з`ясував всі обставини справи та не врахував, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та безпідставно визнав його невинуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

З`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 та його представника потерпілого - адвоката Юхименко Н.В., які підтримали апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_2 - адвоката Павлюченка О.О., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні в справі письмові докази, вважаю, що апеляційна скарга представника потерпілого - адвоката Юхименко Н.В. задоволенню не підлягає за таких підстав.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У відповідності до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що сам обов`язок щодо збирання доказів, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Такий висновок неодноразово висловлений Європейським судом з прав людини.
Суд не наділений повноваженнями самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення. Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п.110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).
Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Апеляційний суд зауважує, що в справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним (див. пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України» (F 2)) та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо не доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту ст.124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею наступає у випадку порушення водієм "Правил дорожнього рухуУкраїни", що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.
Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови дотримано вимог ст.280 КУпАП, а саме повністю з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дано належну оцінку доказам у справі, а зміст постанови відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Даючи оцінку доказам по справі суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та визнав невинуватим ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до матеріалів справи, а саме схеми ДТП, вбачається, що зіткнення транспортних засобів Toyota Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 та Renault Meganе, д.н.з. НОМЕР_2 відбулося 28.02.2026 о 12.00 годині, на автошляху М-30 Стрій-Умань-Дніпро-Ізварене (через м.Вінницю км749) в Кіровоградській області, Кропивницький район. На даній схемі ДТП відображено фактичне місце розташування транспортного засобу Renault Meganе та Toyota Land Cruiser, їх напрямок руху та місце зіткнення транспортних засобів відносно меж проїзної частини; зазначені механічні пошкодження транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП. 
Предметом розгляду вказаного адміністративного провадження є встановлення наявності або відсутності у діях саме ОСОБА_2 як одного з учасників ДТП, складу адміністративного правопорушення, яке інкримінується йому у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №602939 від 28.02.2026 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, як порушення пунктів 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до пункту 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з пунктом 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Аналізуючи дорожню обстановку яка відбулася 28.02.2026 року за участі транспортних засобів Renault Meganе та Toyota Land Cruiser, місцевий суд правильно прийшов до висновку про відсутність вини у вчиненні правопорушення ОСОБА_2 , оскільки будь – яких доказів щодо наявності порушень ним пунктів 2.3б, 13.1 ПДР України у матеріалах справи немає. 
Зокрема відповідно до висновку експерта №5 за результатами проведення комплексного експертного транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження по справі №389/742/26 про адміністративне правопорушення від 23.03.2026, встановлено, що у діях водія ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п.п.2.3 «б» та 13.1 ПДР, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №602939 від 28.02.2026, та які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з даною ДТП, не вбачається, а водію ОСОБА_1 необхідно було керуватись саме вимогами п.п.10.1, 14.2 «а» ПДР України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру, і тому, саме дії водія ОСОБА_1 знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з даною пригодою.
Жодних інших належних та допустимих доказів щодо порушення водієм ОСОБА_2 п.п.2.3 «б», 13.1 ПДР України матеріали справи не містять.
Доводи адвоката Юхименко Н.В. в апеляційній скарзі стосовно механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди є недоведеними та нічим не підтверджені.
Апеляційні доводи захисника про неналежність вищевказаного висновку експерта не приймаються судом до уваги, оскільки експерт, який проводив дослідження по цій справі попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.ст.384, 385 КК України.
Висновок містить фактичні дані, на основі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому висновок експерта №5 від 23.03.2026 є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, та підстави ставити під сумнів зроблений експертом даний висновок у суді відсутні.
Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є правильним та відповідає дійсним обставинам справи.
Сама по собі незгода представника потерпілого з оцінкою судом першої інстанції доказів у цій справі не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом і намаганням спростувати ці докази.
Інші доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Статтею 62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину. Суд вважає, що встановлення безпосередньо в Конституції України формули презумпції не винуватості як об`єктивно-правового положення має найважливіший значення для захисту прав та законних інтересів громадян. Хоча цей принцип сформульовано як кримінально-процесуальній, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у даній справі докази не доводять наявність в діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому апеляційна скарга адвоката Юхименко Н.В. не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

 
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Юхименко Н.В. - залишити без задоволення. 
Постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2026 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов