21.07.26
22-ц/812/1246/26
Провадження № 22-ц/812/1246/26 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року м. Миколаїв Справа № 490/5/26
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» (далі – ТОВ «ФК «Абекор») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивований тим, що 24 квітня 2025 року між ТОВ «Абекор» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Абекор», укладено електронний кредитний договір № 1714987. 
Відповідно до умов якого загальний розмір наданого ОСОБА_1 кредиту складає 27 500 грн. 
ТОВ «ФК «Абекор» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало йому кредит в сумі 27 500 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. 
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед кредитором в розмірі 49 280 грн, з яких сума тіла кредиту 27 500 грн, нараховані проценти 21 780 грн. 
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Абекор» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1714987 від 24 квітня 2025 року у розмірі 49 280 грн. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Абекор» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2025 року № 1714987 у розмірі 37 028 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 27 500 грн, заборгованість за нарахованими процентами 9 529 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Абекор» судовий збір у розмірі 2 422.40 грн, поштові витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 139,50 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем здійснено нарахування процентів поза умовами, визначеними договором (80 днів).
Враховуючи викладене, з урахуванням наведеного та погоджених умов договору, з урахуванням додаткової угоди від 23 травня 2025 року, розмір процентів, що підлягають до сплати, становить 9 529 грн.
Долучені до матеріалів справи письмові докази підтверджують укладення відповідачем угоди та отримання кредитних коштів, існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах.
Натомість, відповідачем не доведено належного виконання зобов`язань за договором. Останнім, власний розрахунок заборгованості за угодою не подано та не спростовано, відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.
Аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10 000 грн є не обґрунтованим та завищеним.
Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, представник позивача не з`являвся до суду, надав клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Не погодившись з рішенням суду, ТОВ ФК «Абекор» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та постановити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заборгованість за процентами, згідно кредитного договору від 24 квітня 2025 року № 1714987 у розмір 21 780,00 грн нарахована в межах строку дії договору та у відповідності до умов укладеного між сторонами договірних відносин. 
Проте, суд першої інстанції, без достатніх правових підстав й нормативного обґрунтування, без урахування умов кредитного договору, визначив, що проценти за користування позичальником кредитними коштами нараховані поза межами строку кредитування та не за встановленою процентною ставкою та не враховано зміст Кредитного договору й те, що термін дії кредитного договору та додаткової угоди становить період з 24 квітня 2025 року по 11 серпня 2025 року.
Суми зазначені у пункті 3 Додаткової угоди до Кредитного договору, що математично визначені як 0,43% була запропонована позичальнику як акційна пропозиція (дисконт) виключно за умови повного та вчасного погашення заборгованості згідно з Графіком та сплати тіла кредиту та нарахованих процентів. 
Оскільки позичальник не виконав умови Графіка та допустив прострочення, право на отримання «дисконтної» вартості кредиту було втрачено, та нарахування здійснюється за базовою (основною) ставкою 0.990000%, яка діє протягом усього строку. 
Особливості нарахування процентів визначені пунктами 3.1-3.3 Договором від 24 квітня 2025 року № 1714987.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом неправомірно обмежено розмір нарахованих процентів за користування кредитом по Договору від 24 квітня 2025 року № 1714987 у розмірі – 9 529 грн, та 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, зазначеними діями проігноровано умови визначені у кредитному договорі та проігноровано реальний період користування кредитними коштами за Договором, що фактично є проявом порушення рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
За наведених обставин, із врахуванням відсутності сплат по договору відповідачем заборгованості за кредитним договором, суд не перевірив залишок заборгованості відповідача за договором, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, та не звернув уваги на наявність обґрунтованого й деталізованого розрахунку заборгованості за відсотками та всіх деталей й його складових, не враховано можливість пролонгації Договору та правильний розподіл процентів між строковим та простроченим тілом кредиту, що призвело до істотного заниження суми процентів, які підлягають стягненню відповідно до Договору.
Судом не оцінено та не взято до уваги розрахунок заборгованості по Договору надання коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту Договором від 24 квітня 2025 року № 1714987 по ОСОБА_1 документи, що підтверджують надання кредиту у повному обсязі та несвоєчасне виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.
ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві відповідач посилався на те, що беззаперечні докази правомірності нарахування процентів за кредитним договором від 24 квітня 2025 року № 1714987 у сумі 21 780 грн відсутні.
Вартість понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є неспівмірною, оскільки даний спір є типовим, не потребує глибокого аналізу судової практики та правових висновків Європейського суду з прав людини, тому враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить значної складності.
Документально не підтверджено та не доведено надані послуги, зазначені в Акті приймання-передачі наданих послуг від 23 грудня 2025 року.
Також відповідач не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу надану позивачу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з огляду на наступне.
Враховуючи додані до апеляційної скарги копії документів щодо надання правничої допомоги, факт надання правничої допомоги щодо підготовки та написання апеляційної скарги на рішення Центрального районного суду від 03 квітня 2026 року за даним позовом протягом 3.5 годин відсутній, оскільки в період з 01 березня 2026 року по 31 березня 2026 року оскаржуваного судового рішення по справі не існувало.
Вартість 7 000 грн за надану правничу допомогу є неспівмірною, оскільки даний спір є типовим, не потребує глибокого аналізу судової практики чи правових висновків Європейського суду з прав людини, тому враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить значної складності 
ОСОБА_1 просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 24 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_1 , шляхом електронної ідентифікації позичальника в особистому кабінеті в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», було укладено кредитний договір № 1714987. Сума кредиту 27 500 грн, строк кредиту 80 днів до 12 липня 2025 року.
При цьому цим договором чітко встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 30 903.13 грн.
Відповідно до умов зазначеного договору позивач надав кредит у сумі 27 500 грн зарахувавши їх на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що здійснювалось за допомогою системи EasyPay, час операції 24 квітня 2025 року о 21:01:12
Кредитний договір та додаток № 1 до договору підписано ОСОБА_1 з використанням кваліфікованого електронного підпису одноразовим ідентифікатором "f72007".
23 травня 2025 року ОСОБА_1 уклав додаткову угоду до кредитного договору від 24 квітня 2025 року № 1714987 на часткову зміну пункту 1.3. договору та додатку 1 до договору, сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитом (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 11 серпня 2025 року.
Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 24 квітня 2025 року № 1714987 сторони домовились продовжити строк кредиту на 80 днів - з кінцевим строком повернення 11 серпня 2025 року.
На період продовження строку кредиту денна процентна ставка на дату укладення договору складає 0,43% в день, на період пролонгації застосовується основна процентна ставка - 0,99 % в день. 
Розрахунок денної процентної ставки: (9 528.75 грн/27 500.00 грн)/80 дн.х100% = 0,43 % в день.
Договором, що орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 37 028.75 грн.
Відповідно до наданої суду квитанції 24 квітня 2025 року о 21 год. 01 хв. 12 сек. здійснено переказ грошових коштів у розмірі 27 500 грн, платником зазначено ТОВ «ФК «Абекор», а перерахування здійснено на рахунок № НОМЕР_2 .
Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання коштів за кредитним договором від 24 квітня 2025 року № 1714987 вбачається, що строк нарахування відсотків за кредитним договором становить 110 днів, загальна сума заборгованості за відсотками становить 21 780 грн, при цьому нараховувалася по 0,99 % в день за весь строк кредитування.
За такого, відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 24 квітня 2025 року № 1714987 сторони домовилися продовжити строк кредиту на 80 днів, хоча від початку був 80 днів, проте чітко передбачили графік платежів до 11 серпня 2025 року з загальним розміром відсотків 9 528.75 грн.
Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договору споживчого кредиту, однією із форм якого є онлайн кредит.
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). 
Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.
Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.
Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Абекор» заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 9 529 грн, суд першої інстанції виходив з того, що сторони чітко передбачили графік платежів до 11 серпня 2025 року з загальним розміром відсотків 9 528.75 грн, отже позивачем здійснено нарахування відсотків поза умовами, визначеними договором.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що 24 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі Кредитний договір № 1714987 про надання кредиту в сумі 27 500 грн строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення до 12 липня 2025 року.
23 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 1714987 від 24 квітня 2025 року у письмовій формі у вигляді електронного документа. За умовами додаткової угоди ТОВ «ФК «Абекор» продовжено строк кредиту на 80 днів, з кінцевим терміном повернення 11 серпня 2025 року. Вказана додаткова угода, додаток до угоди та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: t58980.
Таким чином, відповідно до погоджених сторонами умов Кредитного Договору № 1714987 від 24 квітня 2025 року, у період з 24 квітня 2025 року по 23 травня 2025 року, нараховувалось 68,06 грн в день процентів за акційною ставкою 0,2475 % перший період 30 днів (пункти 1.4.1, та 7.1 Кредитного договору) всього 2 041.80 грн та пунктом 1.4.3 сторони погодили, що Акційна процентна ставка, що застосовується відповідно до наступних умов: - 0,2475 % в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом (крім випадку якщо позичальник скористався першою акційною ставкою або уклав додаткову угоду про продовження строку кредиту, де дана акційна ставка буде застосована до дати такого укладення (включно), якщо позичальник своєчасно сплатить перший платіж не пізніше строку та не менше суми, що встановлені в початковому Графіку платежів (+3 календарні дні додатково для виконання вказаного зобов`язання) або у вказаний строк укладе додаткову угоду про продовження строку кредиту (пролонгацію).
Як вбачається із матеріалів справи, позичальник, скористався можливістю використання акційної процентної ставки, та здійснив пролонгацію, уклавши 23 травня 2025 року Додаткову угоду до Кредитного договору № 1714987 від 24 квітня 2025 року на часткову зміну пункту 1.3 Договору та Додатку 1 до Договору, в якій сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитором (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту – 11 серпня 2025 року.
Отже, сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитором (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 серпня 2025 року та відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.2. основна процентна ставка 0,99 % в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом та у терміни визначені додатковими угодами, нараховується з 31 по 110 день користування кредитом, тобто з 24 травня 2025 року по 11 серпня 2025 року сума нарахованих процентів становить 272.25 грн в день.
Відтак, за весь строк кредитування - 110 днів, нараховувалась з 1-30 день кредитування процентна ставка 0,2475 % в день, з 31 по 110 день кредитування нараховувалась процентна ставка у розмірі 0,99 % в день (базова), умови нарахування якої, передбачені кредитним договором та додатковою угодою.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по Договору № 1714987 від 24 квітня 2025 року, який перевірено колегією суддів, та з яким вона погоджується, оскільки проценти нараховані в межах строку дії договору, відповідно до погоджених умов та вимог закону, розмір заборгованості відповідача за процентами становить 21 780 грн (а саме 2 041,80 грн (30 днів користування кредитом за процентною ставкою 0,2475 % в день) + 21 780 грн (80 днів користування кредитом за процентною ставкою 0,99 % в день за мінусом здійсненої відповідачем оплати, а саме 2 041.80 грн 23 травня 2025 року.
Зазначене підтверджується й відображене долученим розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 1714987 від 24 квітня 2025 року та підтверджує що заборгованість за кредитним договором становить 49 280 грн, з яких: 27 500 грн - заборгованість за тілом кредиту та 21 780 грн - заборгованість за процентами.
Встановивши зазначені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять. 
Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 підтвердив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «ФК «Абекор», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення.
Ураховуючи викладені вище обставини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні. 
Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Абекор» не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром понесених ними витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції.
Апеляційний вважає, що вказані доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
Відповідно до частини 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом ТОВ «ФК «Абекор» просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10 000 грн, надану в суді першої інстанції. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію довіреності від 18 вересня 2025 року № 18/09; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 23 грудня 2025 року; копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 22 грудня 2025 року № 22122025; копію ордеру від 22 грудня 2025 року № 1204167; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25 вересня 2020 року; копію рахунку від 23 грудня 2025 року № 1714987;
За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 10 000 грн за наступні послуги при розгляді справи в суді першої інстанції: зустріч з клієнтом та консультація про перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, що виникла між боржником та клієнтом відповідно за кредитним договором - 2 000грн; написання позовної заяви формування додатків та надсилання до суду матеріалів позовного провадження – 5 000 грн; підготовка процесуальних документів (запитів, пояснень, відповідь на відзив, розрахунки судових витрат, клопотань тощо) – 2 000 грн; супроводження справи у суді, моніторинг судових реєстрів щодо процесуального статусу судової справи – 1 000.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що вважає суму судових витрат понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції неспівмірною, оскільки спір є типовим не потребує глибокого аналізу судової практики чи правових висновків Європейського суду з прав людини та враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить значної складності.
В питанні критеріїв оцінки розміру таких витрат слід врахувати висновки Великої Палати викладені у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону при вирішенні питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу повною мірою не врахував. 
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, заперечення відповідача, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
З урахуванням того, що за результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції позов задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Абекор» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені при розгляді справи в суді першої інстанції, в розмірі 8 000 грн.
З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні.
Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині розміру заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами та розміру витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення не переглядається.
Крім того, а апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Абекор» просило суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію довіреності від 18 вересня 2025 року № 18/09; копію ордеру від 22 грудня 2025 року № 1204167; копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 22 грудня 2025 року № 22122025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25 вересня 2020 року; копію акта приймання-передачі наданих послуг від 30 квітня 2026 року. 
За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 7 000 грн за підготовку та написання апеляційної скарги на рішення по справі № 409/5/26 від 03 квітня 2026 року. 
В своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що всі витрати з надання правової (правничої) допомоги при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неспівмірними та документально не підтвердженими та недоведеними. 
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, заперечення відповідача, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити
Щодо стягнення судового збору.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропрційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» задоволено частково, а вимоги позову задоволено в повному обсязі.
Звертаючись до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422.40 грн, за подачу апеляційної скарги ТОВ «ФК «Абекор» сплатило судовий збір у розмірі у розмірі 3 663.60 грн.
За такого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Абекор» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 2 422.40 грн за подання позовної заяви, та 3 663.60 грн за подання апеляційної скарги.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Абекор», підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 19 086 (8 000 + 5 000 + 2 422.20 + 3 663.60) грн. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2026 року в частині визначення розміру заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2025 року № 1714987 у загальному розмірі 49 280 грн, що складається з 27 500 грн заборгованості за тілом кредиту та 21 780 грн заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а також 19 086 грн судових витрат. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 21 липня 2026 року.