Дата документу 20.08.2026
Справа № 334/2837/26
Провадження № 2/334/2637/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
Головуючого судді Гнатюка О.М.
При секретарі судового засідання Якущенко Е.Р.
За участі позивача ОСОБА_1 
Представника позивача ОСОБА_2 ,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
Позов обґрунтований наступним.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі. С початку свого народження та по теперішній час він зареєстрований та постійно мешкає з однією і тією ж адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав його батькам на праві приватної власності (мати була власником 57/100, батько - 43/100 будинку). 
Батьки позивача: ОСОБА_3 1946 р.н.; ?? ОСОБА_4 1939 р.н. 
Укладений шлюб між батьками був 25.02.1966 року. 
Позивач є єдиною дитиною подружжя. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_3 
18.04.2016 року позивач звернувся до нотаріуса з метою відкриття спадщини після померлого батька та матері. 
До складу спадщини входить будинок АДРЕСА_1 . 
23.03.2026 року, нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та запропонував звернутись до суду. Причина відмови: відповідно до довідки з реєстру зареєстрованих осіб мати позивача була зареєстрована у будинку з 04.06.1966 року по 10.04.1993 року. На час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 вона не була там зареєстрована. А Позивач та його батько були зареєстровані. 
Про те, що мати не зареєстрована в будинку Позивач не знав. Мабуть не знав про це і батько позивача. Це було пов`язано з тим, що наприкінці 70-х років його мати, будівельник, впала з «будівельних риштувань (ліси)». З роками, повільно, в неї стала прогресувати хвороба, вона губила свою пам`ять, окремими блоками, під час рецидивів, становилась агресивною до оточення. За часи радянської влади вона систематично, на вимогу лікарів, лягала на декілька місяців до психіатричної лікарні. Після розпаду СРСР двічі на рік її госпіталізували до психіатричної клініки. Мати Позивача могла самостійно виписати себе з вказаного будинку не повідомивши про це нікому. Її наміри та поведінку взагалі неможливо було передбачити. Після смерті матері і Позивач і батько Позивача добросовісно розуміли, що ОСОБА_4 була зареєстрована на час своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з чим вони і не звертались до нотаріусу з метою відкриття та оформлення спадщини. 
Все своє життя позивач прожив у вказаному будинку, поховав батьків, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. На це вказує і довідка з реєстру (оригінал є в матеріалах спадкової справи) і довідка від голови квартального комітету і реєстраційний штамп в паспорті Позивача. 
Фактично з моменту смерті ОСОБА_4 позивач по справі вважається таким, що прийняв спадщину. ОСОБА_4 , на момент смерті, була співвласником будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується документами про право власності. Отже позивач - ОСОБА_1 прийняв у спадщину вказаний будинок після смерті матері у 1994 році відповідно до вимог ЦК УРСР в редакції 1963 року (шляхом фактичного прийняття), а після батька у 2015 році, відповідно до вимог кодексу ЦК України 2004 року, шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем по закону після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , фактично прийняв спадщину та набув право власності на будинок. 
Просить встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .
В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов.
Представник відповідача надав заяву про слухання справи за відсутності, на підставі наявних доказів.
Приватний нотаріус в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи суд приходить наступного.
Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб 25.02.1966 року. Після одруження ОСОБА_5 змінила прізвище на Заставу .
Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з довідкою №373 квартального комітету№72 від 17.03.2026 року ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.1970 року частина будинку АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_7 успадкувала ОСОБА_5 .
Відповідно до договору дарування від 10.11.1970 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар частини будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору дарування від 14.10.1979 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 43/100 частини будинку АДРЕСА_1 .
Постановою нотаріуса від 17.03.2026 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , в зв`язку із відсутністю доказів прийняття спадщини останнім після померлої ОСОБА_4 .
Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 7.09.1988 року.
Відповідно до інформації Відділу реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 : 
ОСОБА_3 з 6.11.1973 року по 12.12.2015 року, 
ОСОБА_1 з 7.09.1988 року по теперішній час,
ОСОБА_4 з 4.06.1966 року по 10.04.1993 року.
Рішенням Запорізької міської ради від 19.03.2016 року №106 вулицю Комінтерну перейменовано на вулицю Розенталь.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що позивач проживав із батьками за однією адресою на момент смерті кожного з них.
57/100 частини жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 за життя належало ОСОБА_4 та після її смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було прийнято у спадщину без належного оформлення.
Спірні правовідносини з приводу спадкування вказаної частини будинку виникли під час дії ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
До складу спадщини увійшла частка житлового будинку у вигляді та розмірі, який існував на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
На момент відкриття спадщини, разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 проживали її син і чоловік, які мають право на 1/2 частку спадкового майна кожний, тобто на по 57/200 частини житлового будинку кожний.
Таким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, вони в силу вимог ст. 548 ЦК УPCP (1963 року) набули права на спадкове майно.
На момент смерті батька позивача - ОСОБА_3 , останньому належало на праві власності 43/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 14.10.1979 року, та 57/200 частини зазначеного будинку, що були фактично прийняті у спадщину після померлої ОСОБА_4 .
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, той з подружжя, який його пережив, батьки та діти спадкодавця.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
За правилами статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна". Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріуса.
За вказаних обставин позов підлягає задоволенню
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 12,13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України,- 

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
Встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ін НОМЕР_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька - ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Гнатюк О. М.