Провадження №2-а/522/362/26
Справа № 522/12869/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання – Костинюк В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі представника Магура О.В. 06.07.2026 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ПН МОД №013172 від 22.06.2026, якою громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.06.2026 щодо позивача складено постанову, яку вважає винесеною без належного забезпечення процесуальних гарантій іноземця. 16.06.2026 щодо позивача вже було винесено постанову та прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, однак позивачу не вручалися ці рішення. Після вилучення відповідачем паспорту позивачу було повернуто лише копію паспорту та реквізити для сплати адміністративного штрафу. Рішення відповідача від 16.06.2026 оскаржуються позивачем у справі №522/13031/26-Е. Єдиною підставою для притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.203 КУпАП стало твердження відповідача про невиконання рішення про примусове повернення законність якого є предметом судового оскарження. Позивач не ухилявся від виконання рішення, самостійно прибув до відповідача. Позивач не володіє українською мовою, однак перекладач йому не був залучений. Лише після ознайомлення представника позивача з матеріалами адміністративної справи стало відомо, що до них долучено документи, відповідно до яких у провадженні брали участь перекладач та поняті. Відповідач визнав обставиною, яка обтяжує відповідальність позивача невиконання рішення про примусове повернення від 16.06.2026, що не є обставиною обтяжуючою відповідальність. 
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.07.2026 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.
Після усунення недоліків позову, ухвалою від 08.07.2026 провадження у справі відкрите, судове засідання призначено на 21.07.2026.
До суду 10.07.2026 надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування відзиву зазначено, що позивача 22.06.2026 притягнуто до адміністративної відповідальність за повторність виявленого порушення. Під час складання адміністративних матеріалів був задіяний перекладач ОСОБА_2 та позивачу роз`яснено його права зрозумілою йому мовою. ГУ ДМС в Одеській області вважає, що адміністративна постанова ГУ ДМС в Одеській області від 22.06.2026 серії ПН МОД № 013172 винесена у відповідності до норм чинного законодавства, у відповідності, та у спосіб, визначений чинним законодавством.
У судовому засіданні 21.07.2026 долучено ухвалу за заявою представника позивача, прийнято відзив. Представник позивача Толпиго Д.М. просив задовольнити позов, адже ОСОБА_1 не міг виконати рішення про примусове повернення у зв`язку з кримінальним провадженням щодо нього. Представник відповідача Казбеков В.Е. заперечував проти задоволення позову.
Згідно ч.1 ст.227 КАС України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
У судовому засіданні 21.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 27.07.2026 о 14:00 год.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 16 червня 2026 року начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області винесено постанову серії ПН МОД №013140 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_3  за ч.2 ст.203 КУпАП за перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів. Обставина, що пом`якшує відповідальність: щире розкаяння особи.
16 червня 2026 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення  ОСОБА_3  до країни походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18.06.2026.
Вищевказане рішення про примусове повернення визнано протиправним та скасовано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 липня 2026 року у справі №522/11965/26, яке наразі оскаржується, тому не набрало законної сили.
16 червня 2026 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну  ОСОБА_3  строком на 3 роки.
22 червня 2026 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області склало протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №013080, згідно якого 22.06.2026 о 14:20 год. за адресою: м.Одеса, ринок «Привоз» співробітниками ГУ ДМС в Одеській області спільно з співробітниками УСР в Одеській області ДСР НПУ в рамках проведення профілактичних заходів операції під умовною назвою «Мігрант» виявлено та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області гр. Республіки Таджикистан ОСОБА_3 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів та який протягом року підданий адміністративному стягненню за таке порушення. 
22 червня 2026 начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянутий зазначений протокол та винесено постанову серії ПН МОД №0143172 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_3  за ч.3 ст.203 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн у дохід держави. Обставиною, що обтяжує відповідальність вказано, що особа не виконала рішення ГУ ДМС в Одеській області про примусове повернення №128 від 16.06.2026.
ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 22.06.2026 примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Таджикистану  ОСОБА_3 .
Ухвалою від 22.06.2026 у справі №522/11965/26 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення №5101130100021537 від 16.06.2026 про примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Під час складення адміністративних матеріалів був задіяний перекладач ОСОБА_2 , до матеріалів справи відповідачем долучено посвідку на постійне проживання ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.
Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.
Згідно ч.2 ст.203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За ч.2 ст.203 КУпАП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності постановою від 16.06.2026, яка не є предметом оскарження у цій справі.
Згідно ч.3 ст.203 КУпАП дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
ОСОБА_1 у оскаржуваній постанові від 22.06.2026 притягнуто до відповідальності за те, що позивач перевищив строк перебування в України більше як на 30 днів повторно протягом року.
Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за фактично невиконання рішення про примусове повернення є безпідставними.
Окрім того, позивач вказує, що ГУ ДМС України в Одеській області протиправно вказувало обтяжуючою обставиною не виконання рішення про примусове повернення, що відхиляється судом, адже на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцію ч.3 ст.203 КУпАП (300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
За змістом ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пункт 16 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з абз.1 ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Частина 1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Таким чином, наявність дійсного паспортного документа є обов`язковою умовою законного перебування на території України іноземців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 затверджено Порядок продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (далі - Порядок).
Згідно із п.2 Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів уразі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.
Частиною 1 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.
Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи:
1) письмові заяви іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, що подаються особисто до територіального органу чи до підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі їх утворення), за місцем проживання іноземця або особи без громадянства не менше ніж за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України;
2) документи, що підтверджують наявність підстав для подальшого перебування на території України;
3) паспортний документ іноземця або особи без громадянства та копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства, що містять особисті дані, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку. Особа, яка проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, а також зазначена у пункті 1-1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», може подати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо для отримання нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальної цілісності та суверенітету України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року №68/262;
4) паспорт (паспортний документ) приймаючої сторони (фізичної особи) або представника приймаючої сторони (юридичної особи);
5) документи, що підтверджують наявність достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.
Після подання заяви іноземець або особа без громадянства не має права її змінити. Заявник не може відкликати заяву у разі, якщо рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування вже прийнято.
Відповідно до ч.1 ст.23 розділу ІІІ Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
За змістом складеної відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП, полягає в перевищенні встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів.
Отже, враховуючи встановлені вище обставини того, що позивач прибув на території України 09.09.2018 на момент складення протоколу та постанови від 22.07.2026 про адміністративне правопорушення знаходився на території України нелегально та вчинив таке порушення повторно, до ГУ ДМС України не звертався з заявою про визнання позивача біженцем, суд робить висновок, що під час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач правомірно виходив з того, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні та перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, вчинивши правопорушення повторно протягом року.
Згідно заяви про підтвердження батьківства від 26.06.2026 неповнолітня ОСОБА_5 підтверджує, що ОСОБА_1 є єдиним біологічним батьком її доньки Асії, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наявність у позивача на території України сім`ї та народжених тут дітей само по собі не є підставою вважати перебування ОСОБА_1 на території України законним.
Щодо доводів позивача про неможливість виїзду у зв`язку з кримінальним провадженням, суд зазначає наступне.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01 травня 2026 року у справі №522/10130/21 звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с.345 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Частиною другою статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо:
- йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження;
- його засуджено за вчинення кримінального правопорушення - до відбування покарання або звільнення від покарання;
- його виїзд суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України - до припинення обставин, що перешкоджають виїзду. 
У оскаржуваній постанові йдеться про порушення позивачем законного строку перебування на території України, а не про його виїзд, тому доводи позивача в цій частині не приймаються судом як безпідставні.
Крім того, суд звертає увагу ОСОБА_1 прибув на територію України у 2018 році, а кримінальне провадження відкрито щодо подій 03.02.2021, тобто легальний строк перебування на території України сплив ще до початку кримінального розслідування.
Отже, на підставі повно з`ясованих обставин справ, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та скасуванню не підлягає.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ч. 1 ст. 203 КУпАП, ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (код ЄДРПОУ 37811384, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – залишити без задоволення. 

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено 27 липня 2026 року.

Суддя           В.Я. Бондар