Справа № 127/11241/25
Провадження № 2/127/2136/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року | місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого судді Бойко В.М.,
при секретарі Іщенко А.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідачки ОСОБА_3 ,
представника відповідачки ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні та стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив усунути перешкоди у його спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити спосіб його участі у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу малолітній син сторін проживає разом із матір`ю. На думку позивача, відповідач чинить йому перешкоди у реалізації батьківських прав, обмежує можливість брати участь у вихованні дитини та не сприяє підтриманню повноцінних сімейних відносин між батьком і сином.
Посилаючись на положення Сімейного кодексу України, позивач просив визначити порядок його участі у вихованні дитини відповідно до запропонованого ним графіка, покласти на відповідача обов`язок не чинити перешкод у спілкуванні з сином, а також стягнути моральну шкоду, завдану, на його переконання, неправомірними діями відповідача.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
16.09.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому заявлено клопотання про поновлення строку для його подання. В обґрунтування зазначалося, що відповідач не отримувала копії позовної заяви з доданими до неї документами, а про відкриття провадження у справі дізналася лише із застосунку «Дія». Після ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи останнім було підготовлено та подано відзив.
У поданому відзиві відповідач позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу позивач не був позбавлений можливості спілкуватися із сином, а твердження про існування будь-яких перешкод не відповідають дійсності. Відповідач вказала, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04 липня 2024 року № 1610 було визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, який фактично виконується сторонами. За її твердженням, позивач регулярно бачиться із сином, зокрема щовівторка та щочетверга, а тому підстави стверджувати про порушення його батьківських прав відсутні. Крім того, відповідач зазначила, що після розірвання шлюбу вона самостійно забезпечує належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. 07 червня 2024 року вона уклала новий шлюб, змінила прізвище на « ОСОБА_6 », а її чоловік бере активну участь у вихованні ОСОБА_7 . За твердженням відповідача, між дитиною та її чоловіком склалися добрі сімейні стосунки, що позитивно впливає на розвиток малолітнього сина. Не погоджуючись із запропонованим позивачем графіком, відповідач зазначила, що він фактично передбачає перебування дитини з батьком значну частину часу, що суперечить усталеному способу життя малолітнього, його режиму навчання та відпочинку. На думку відповідача, достатнім та таким, що відповідає інтересам дитини, є визначення способу участі батька у вихованні шляхом особистого спілкування щовівторка та щочетверга з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. 
Протокольною ухвалою суду клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву задоволено, причини пропуску строку визнано поважними та долучено відзив до матеріалів справи.
02.12.2025 року Служба у справах дітей Вінницької міської ради, надала письмовий висновок щодо розв`язання спору, який судом прийнято та досліджено під час судового розгляду.
Ухвалою суду від 02.12.2025 року, в задоволенні клопотання представника відповідача – адвоката Драчук Т.М. про об`єднання в одне провадження цивільної справи №127/11241/25 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні та стягнення моральної шкоди та цивільної справи №127/27492/25 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Вінницької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні - відмовлено.
Також, ухвалою суду від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, підтримавши доводи, наведені у відзиві.
Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради – Бойко М.П. в судовому засіданні просила суд під час вирішення спору врахувати письмовий висновок органу опіки та піклування, однак після особистого спілкування з дитиною в судовому засіданні просила суд вирішити спір, виходячи з найкращих інтересів малолітньої дитини, врахувавши його пояснення висловлені в суді.
Крім того, в судовому засіданні було заслухано думку малолітнього ОСОБА_5 , який повідомив, що підтримує добрі відносини як із матір`ю, так і з батьком, регулярно бачиться з батьком та бажає надалі спілкуватися з ним. Разом із тим малолітній пояснив суду, що існуючого спілкування з батьком у вівторок та четвер для нього достатньо. Також він зазначив, що вихідні дні бажає проводити на власний розсуд, залежно від своїх планів, навчання, відпочинку, спілкування з друзями та членами сім`ї.
З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи судом досліджено письмові докази, подані сторонами та третьою особою, а також безпосередньо заслухано пояснення сторін, представника органу опіки та піклування і думку малолітнього ОСОБА_7 , які підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами під час вирішення даного спору.
Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, безпосередньо заслухавши думку малолітньої дитини, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статей 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими — ті, що одержані у порядку, встановленому законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. (справа №127/24688/19). 
Як встановлено судом, після розірвання шлюбу сторін малолітній ОСОБА_5 постійно проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 , яка забезпечує його повсякденне виховання, навчання, належні побутові умови та розвиток.
На підтвердження виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків до матеріалів справи долучено інформацію про участь батьків у навчанні та вихованні учня 3-В класу ОСОБА_5 , видану Комунальним закладом «Вінницький ліцей №18» від 03 вересня 2025 року.
Із зазначеної інформації вбачається, що навчанням та вихованням дитини переважно займається мати – ОСОБА_3 . Вона приділяє належну увагу всебічному розвитку сина, постійно піклується про його психологічний та фізичний стан, підтримує систематичний зв`язок із адміністрацією ліцею та класним керівником, регулярно відвідує батьківські збори, виконує рекомендації педагогічних працівників, а також бере активну участь у громадському житті класу та навчального закладу.
Разом із тим згідно інформації про участь батьків у навчанні та вихованні учня 3-В класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що батько дитини — ОСОБА_1 — двічі на тиждень забирає сина з ліцею, однак успіхами дитини у навчанні не цікавиться. (а.с.150).
Оцінюючи зазначений документ відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд вважає його належним та допустимим письмовим доказом, оскільки він складений безпосередньо навчальним закладом, який щоденно здійснює освітній процес щодо дитини та має можливість спостерігати участь кожного з батьків у її навчанні та вихованні.
Разом із тим суд зазначає, що наведена інформація не містить висновків щодо доцільності визначення способу участі батька у вихованні дитини, а лише характеризує фактичну участь кожного з батьків у навчальному процесі та взаємодії із закладом освіти.
Відтак наведені відомості свідчать про те, що саме відповідач забезпечує основний обсяг повсякденного піклування про дитину та бере активну участь у її навчанні, однак самі по собі не свідчать про наявність підстав для обмеження права позивача на особисте спілкування із сином чи участь у його вихованні.
Крім того, судом досліджено письмовий висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01 грудня 2025 року №01/00/011/72777, складений за результатами розгляду спору між сторонами.
Як убачається зі змісту зазначеного висновку, органом опіки та піклування проведено вивчення умов проживання сторін, досліджено матеріали, надані батьками, а також встановлено, що між сторонами існує спір виключно щодо порядку реалізації батьком свого права на участь у вихованні дитини.
За результатами проведеної роботи орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_7 шляхом встановлення графіка побачень щовівторка та щочетверга з 15:00 до 20:00 години, щосуботи з 10:00 до 20:00 години, у непарні роки в день народження дитини, з 14:00 год. до 20:00 год., у парні роки наступний день після дня народження дитини, з 14:00 год. до 20:00 год., щороку наступний день державних свят з 14:00 год. до 20:00 год. (а.с.185-187).
Суд бере до уваги зазначений висновок, оскільки він складений уповноваженим органом у межах його компетенції та відповідно до вимог статті 19 Сімейного кодексу України.
Водночас суд враховує, що відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України письмовий висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду. Такий висновок є одним із доказів у справі та підлягає оцінці разом з іншими доказами, а суд має право не погодитися з ним, якщо він недостатньо обґрунтований або суперечить найкращим інтересам дитини.
У ході судового розгляду, з метою забезпечення права дитини бути вислуханою, судом безпосередньо було заслухано думку малолітнього ОСОБА_5 .
Під час судового засідання ОСОБА_7 повідомив, що підтримує добрі відносини як із матір`ю, так і з батьком, регулярно бачиться з батьком та бажає надалі спілкуватися з ним.
Разом із тим малолітній пояснив суду, що існуючого спілкування з батьком у вівторок та четвер для нього достатньо. Також він зазначив, що вихідні дні бажає проводити на власний розсуд, залежно від своїх планів, навчання, відпочинку, спілкування з друзями та членами сім`ї, а тому не бажає, щоб кожна субота була визначена виключно для зустрічей із батьком.
Під час заслуховування дитини судом не встановлено ознак того, що її позиція сформована під стороннім впливом або не відповідає її дійсному волевиявленню. Відповіді ОСОБА_7 були послідовними, логічними, впевненими та узгоджувалися з іншими встановленими у справі обставинами.
Суд також враховує, що будь-яких доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, створення нею небезпечних умов для проживання чи розвитку дитини або інші обставини, які б вимагали істотної зміни звичного способу життя малолітнього, матеріали справи не містять.
Крім того судом встановлено що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до органців поліції, зазначаючи що мати не дає йому можливості бачитись з сином, однак матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідач систематично перешкоджає позивачу у спілкуванні із сином. Навпаки, встановлено, що позивач фактично реалізовує своє право на особисте спілкування з дитиною, регулярно зустрічається з нею, а спір між сторонами виник переважно щодо обсягу такого спілкування та порядку його здійснення.
Таким чином, оцінюючи всі досліджені докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд приходить до висновку, що вирішення даного спору повинно здійснюватися не з позиції задоволення бажань кожного з батьків, а виключно з урахуванням найкращих інтересів малолітнього ОСОБА_7 , забезпечення стабільності його розвитку, навчання, психологічного комфорту та збереження сталого способу життя.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, якщо це не суперечить її найкращим інтересам.
Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини дитині, яка здатна сформувати власні погляди, забезпечується право бути вислуханою з усіх питань, що її стосуються, а її думці повинна приділятися належна увага відповідно до віку та рівня зрілості.
Частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу або проживання батьків окремо не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання батьківських обов`язків.
Згідно зі статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.
Частиною третьою статті 157 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому з батьків спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
За змістом статті 159 Сімейного кодексу України, вирішуючи спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, суд визначає способи такої участі з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.
Крім того, відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право бути вислуханою під час вирішення спору між батьками щодо її виховання, а суд зобов`язаний враховувати її думку, якщо вона може її висловити.
Аналіз наведених норм свідчить, що під час вирішення спору суд повинен виходити не із переваги прав одного з батьків над іншим, а виключно із забезпечення найкращих інтересів дитини, які мають пріоритет перед інтересами дорослих.
Такий правовий підхід неодноразово висловлений Верховним Судом.
Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 761/23073/22 звернув увагу, що при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку кожному доказу та їх сукупності. При цьому сам факт конфлікту між батьками не повинен порушувати право дитини на спілкування з кожним із них, а під час визначення способу участі одного з батьків у вихованні необхідно забезпечити справедливий баланс між правами батьків та найкращими інтересами дитини, які мають пріоритетне значення.
Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 752/21544/18 зазначив, що висновок органу опіки та піклування є письмовим доказом у розумінні процесуального закону та, як і будь-який інший доказ, не має для суду наперед встановленої сили. Такий висновок підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами, а відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд вправі не погодитися з ним, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 травня 2026 року у справі № 643/8400/23, в якій зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та оцінюється разом з усіма іншими доказами у справі.
Аналогічний підхід застосовується і Європейським судом з прав людини.
Так, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (Mamchur v. Ukraine, заява № 10383/09, § 100) Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine, заява № 31111/04, § 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, однак, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «M.S. проти України» (M.S. v. Ukraine, заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні спорів щодо дітей визначальне значення мають їхні найкращі інтереси, а завдання Суду полягає у перевірці того, чи були підстави, наведені національними судами, доречними та достатніми для прийняття відповідного рішення. При цьому національні органи, які мають безпосередній контакт з усіма учасниками справи, користуються певною свободою розсуду при оцінці доказів та визначенні найкращих інтересів дитини.
Застосовуючи наведені норми права та правові підходи до спірних правовідносин, суд виходить із того, що позивач як батько має безумовне право брати участь у вихованні свого сина та підтримувати з ним особисті стосунки.
Разом із тим реалізація такого права не може здійснюватися всупереч найкращим інтересам дитини або призводити до порушення її звичного способу життя.
Судом установлено, що після розірвання шлюбу сторін ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю, яка забезпечує його повсякденне виховання, навчання та розвиток.
З характеристики Комунального закладу «Вінницький ліцей №18» від 03 вересня 2025 року вбачається, що саме відповідач приділяє належну увагу навчанню дитини, постійно підтримує зв`язок із педагогічними працівниками, бере участь у житті класу та навчального закладу, здійснює контроль за фізичним і психологічним розвитком сина.
При цьому характеристика також підтверджує, що позивач двічі на тиждень забирає дитину після навчання, тобто підтримує із сином особисті контакти.
Отже, зазначений доказ підтверджує як активну участь матері у повсякденному вихованні дитини, так і відсутність повного припинення спілкування між позивачем та сином.
Судом також враховано письмовий висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити більш широкий порядок участі позивача у вихованні дитини.
Разом із тим суд не вважає за можливе повністю погодитися із зазначеним висновком.
Під час судового розгляду було безпосередньо заслухано думку малолітнього ОСОБА_7 , який повідомив, що підтримує добрі стосунки із батьком, бажає й надалі з ним спілкуватися, однак вважає достатніми зустрічі щовівторка та щочетверга.
Крім того, дитина чітко висловила бажання проводити вихідні дні на власний розсуд, залежно від навчання, відпочинку, особистих планів та спілкування з друзями, не підтримавши ідею проведення кожної суботи виключно з батьком.
Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що бабуся ОСОБА_7 (мати позивача) теж звернулась до суду з позовом про усунення перешкод з дитиною та її вихованні, та судом вже винесено рішення, яке набрало законної сили, та встановлено бабусі побачення з дитиною в суботу, що сторони в судовому засіданні не заперечили. Тому, з огляду на те, що у суботу дитина вже має можливість спілкуватися з бабусею, то суд дійшов висновку що визначення позивачу часу для спілкування з дитиною саме в цей день не є необідним.
Будь-яких обставин, які б свідчили про здійснення психологічного тиску чи нав`язування дитині певної позиції, судом не встановлено. Саме тому суд вважає, що безпосередньо висловлена у судовому засіданні думка дитини у даному випадку має істотне значення для правильного вирішення спору.
Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що рекомендація органу опіки щодо встановлення обов`язкових щосуботніх зустрічей, а також визначення порядку спілкування у святкові дні та день народження дитини не повною мірою відповідає фактичним обставинам справи та висловленій самою дитиною позиції.
Водночас визначення способу участі позивача у вихованні дитини шляхом особистого спілкування щовівторка та щочетверга з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. забезпечує регулярне підтримання сімейних зв`язків між батьком та сином, не порушує режим навчання, дозвілля та відпочинку малолітнього ОСОБА_7 , а також відповідає принципу найкращих інтересів дитини.
За таких обставин суд приходить до висновку, що саме такий порядок участі батька у вихованні малолітнього ОСОБА_7 є розумним, пропорційним, справедливим та таким, що забезпечує баланс між правами позивача як батька та правом дитини на стабільний розвиток, навчання і гармонійне сімейне середовище.
З досліджених судом доказів убачається, що позивач фактично підтримує стосунки із сином, регулярно бачиться з ним, забирає дитину після навчання, що підтверджується як характеристикою Комунального закладу «Вінницький ліцей №18», так і поясненнями сторін.
Отже, сам по собі факт існування між сторонами конфліктних відносин після припинення шлюбу не свідчить про позбавлення позивача можливості брати участь у вихованні дитини.
Водночас суд бере до уваги, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння щодо порядку реалізації позивачем своїх батьківських прав, що періодично призводить до виникнення спорів між ними та негативно впливає як на взаємовідносини сторін, так і на психологічний стан малолітнього ОСОБА_7 .
Саме тому суд приходить до висновку про необхідність визначення чіткого порядку участі батька у вихованні дитини, який би унеможливив подальше виникнення конфліктів між батьками та забезпечив стабільність реалізації позивачем своїх батьківських прав.
При цьому суд виходить із того, що визначений судом порядок повинен забезпечувати не лише право батька на особисте спілкування із сином, а й право самої дитини на стабільне середовище проживання, навчання, відпочинок та гармонійний розвиток.
З огляду на встановлені судом обставини, думку малолітнього ОСОБА_7 , характеристику навчального закладу, письмовий висновок органу опіки та піклування, а також принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає за доцільне визначити позивачу спосіб участі у вихованні дитини шляхом особистого спілкування щовівторка та щочетверга з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.
На переконання суду, саме такий порядок забезпечить регулярне особисте спілкування батька із сином, дозволить позивачу брати безпосередню участь у його вихованні та розвитку, водночас не порушуючи усталеного способу життя малолітньої дитини.
Водночас суд не знаходить підстав для визначення більш тривалого або додаткового графіка спілкування, зокрема щосуботніх побачень, а також обов`язкового порядку проведення святкових днів та дня народження, оскільки такий порядок не відповідає безпосередньо висловленій у судовому засіданні думці малолітнього ОСОБА_7 та не забезпечує належного балансу між інтересами всіх учасників сімейних правовідносин.
Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України для відшкодування моральної шкоди необхідним є встановлення сукупності таких обставин, як наявність самої шкоди, протиправність поведінки відповідача, причинний зв`язок між такою поведінкою та заподіяною шкодою, а також вина особи, яка її завдала. Жодна із даних обставин судом не встановлена.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Разом із тим позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача, її характер, обсяг моральних страждань, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та негативними наслідками, про які зазначає позивач.
Саме лише суб`єктивне сприйняття позивачем ситуації та посилання на переживання, пов`язані із сімейним конфліктом, не можуть бути достатньою підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди.
Водночас позивачем не надано суду жодних доказів на підтвредженняфактисного понесення витрат, на які він посилається, та не надано відповідного обгрунтованого розрахунку.
Таким чином, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 3, 9, 12 Конвенції про права дитини, статтями 7, 19, 141, 153, 157, 159, 171 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Встановити ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 ,наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом систематичних побачень з дитиною:
- Щовівторка щомісяця з 15:00 год. до 20.00 год., 
- Щочетверга щомісяця з 15:00 год. до 20.00 год.
В іншій частині позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у правах дітей Вінницької міської ради, код ЄДРПОУ - 44566028, адреса місцезнаходження: м.Вінниця, вул. Соборна, 50.
Повний текст рішення складено 12.08.2026 року.

Суддя: