Справа № 314/6068/25
Провадження № 2/314/865/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2026          м.Вільнянськ 

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/6068/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2025 позивач ОСОБА_1 через свого представника-адвоката Зіменко О.В. звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір, ОСОБА_2 . Після її смерті в приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Чепець О.С. заведено спадкову справу №103/2025. Єдиним спадкоємцем за законом, після її смерті став позивач ОСОБА_1 . Постановою нотаріуса від 12.11.2025 №756/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із ненаданням спадкодавцем документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. 
У матеріалах спадкової справи міститься лист ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.10.2025 №7391, за змістом якого правовстановлюючі документи на гараж в матеріалах інвентаризаційної справи не містяться. Згідно з Інформацією від 12.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації права власності на вказаний гараж також відсутні. 
Разом із тим, за час життя померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вважала, що у неї є всі необхідні документи, що посвідчують право власної на гараж, оскільки рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 14.07.1992 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку загальною площею 24,0 кв.м для будівництва гаража. У відповідь на адвокатський запит Державний архів Запорізької області листом від 03.12.2025 №05-07/Л-3212 надав належним чином завірену копію рішення виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 14 июля 1992 года, протокол №7, за змістом якого ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 24,0 кв.м для будівництва гаража, також надано заяву ОСОБА_2 від 10.02.1992 до виконкому Вільнянської міської ради, та підтвердження наявності у власності ОСОБА_2 транспортного засобу – мотоциклу. 
Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 11 жовтня 2012 року за №201 «Про оформлення права власності на гараж» виконавчим комітетом міської ради було вирішено: оформити право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 ; виконавчому комітету Вільнянської міської ради видати ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 та доручити ТОВ ЗМБТІ підготувати відповідні документи та провести реєстрацію об`єкта.
07.11.2012 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на гараж АДРЕСА_3 , тобто проведено технічну інвентаризацію. Загальна площа гаражу складає 22,1 кв.м. Відповідно до характеристики гаражу його збудовано в 1991 році, складовими частинами гаражу є погріб та оглядова яма, також збудовані в 1991 році.
Позивач продовжує користуватися гаражем та земельною ділянкою, здійснює поточний ремонт, тощо.
Станом на 1991 рік – час побудови спадкового гаражу діяла «Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації житлового фонду", затверджена наказом ЦСУ СРСР від 15.07.85 № 380, яка в подальшому згідно з Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», зареєстрованого в МЮУ 10 липня 2001 року за № 582/5773, визнана такою, що втратила чинність та не застосовується на території України.
Так, відповідно до вимог пункту 2 Інструкції, затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15.07.85 № 380, було передбачено, що до документів, які посвідчують право власності на житловий будинок та інші будівлі є, поміж іншого, акти про надання земельних ділянок у безстрокове користування для подальшого будівництва, акти виконавчих комітетів місцевих рад про передачу будівель у власність в установленому законом порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ІІК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Вказаними обставинами обумовлена необхідність звернення до суду. 
Позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на гараж АДРЕСА_3 .
Представником позивача до суду подано заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачем.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
Таким чином, суд вважає за можливе, відповідно до правил ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1-2 ст.77, ч.1-2 ст.78, ст.79, ч.1 ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд небере до уваги докази, що одержан із порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено такі обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 21.04.2025 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис про смерть №311, складений 21.04.2025. 
Після її смерті у приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Чепець О.С. заведено спадкову справу №103/2025. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 став позивач ОСОБА_1 , який 25.08.2025 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 
Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 як між сином та матір`ю підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 . 
Постановою нотаріуса від 12.11.2025 №756/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із ненаданням спадкодавцем документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. 
Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Чепець Ольги Сергіївни належним чином завірену копію спадкової справи, № 103/2025, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
26.02.2026 до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
Відповідно до матеріалів спадкової справи, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який у встановлений законом строк прийняв спадщину за законом, що підтверджується копією його заяви від 25.08.2025 .
Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради народних депутатів від 14.07.1992 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку для будівництва гаража загальною площею 24,0 кв.м для будівництва гаража. 
Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 11 жовтня 2012 року за №201 “Про оформлення права власності на гараж» виконавчим комітетом міської ради” було вирішено: оформити право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 ; виконавчому комітету Вільнянської міської ради видати ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 та доручити ТОВ ЗМБТІ підготувати відповідні документи та провести реєстрацію об`єкта.
07.11.2012 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , тобто проведено технічну інвентаризацію. Загальна площа гаражу складає 22,1 кв.м. Відповідно до характеристики гаражу – гараж збудовано у 1991 року.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Верховним Судом України в абзаці 3 п. 23 Постанови Пленуму від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Станом на 1991 рік – час побудови об`єкта спадкування – гаражу, діяла Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації житлового фонду, затверджена наказом ЦСУ СРСР від 15.07.85 № 380, пунктом 2 якої було передбачено, що документами, які посвідчують право власності, є зокрема, рішення виконавчих комітетів місцевих рад про надання в безстрокове користування земельних ділянок для будівництва житлового фонду та інших будівель.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ІІК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.
Згідно з п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна.
Спадковий гараж, був закінчений будівництвом і прийнятий в експлуатацію у 1991 році, що підтверджується технічним паспорттом складеним ТОВ Запоріжьке міжміське бюро технічної інвентаризації. Господарська споруда (гараж), збудований до 5 серпня 1992 року, отже, не потребує офіційного введення в експлуатацію, оскільки до цієї дати не існувало відповідної законодавчої процедури. Їх можна одразу узаконити через реєстрацію права власності, маючи технічний паспорт та інші підтверджувальні документи. За час життя померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , отримала рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 11 жовтня 2012 року за №201 «Про оформлення права власності на гараж», за змістом якого виконавчим комітетом міської ради було вирішено: оформити право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 ; виконавчому комітету Вільнянської міської ради видати ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 та доручити ТОВ ЗМБТІ підготувати відповідні документи та провести реєстрацію об`єкта. Проте, правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на гараж ОСОБА_2 не отримала.
Відповідно до абзацу 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за №1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
На підставі ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право в т.ч. володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених в т.ч. ст. 392 цього Кодексу.
За встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Враховуючи заяву позивача, суд залишає за ним понесені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-80, 259, 263-265, 280-281, 354 ЦПК України суд 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, м.Вільнянськ, вул. Бочарова, 4, ЄДРПОУ 25486771) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 на гараж АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя      Наталія Юріївна Мануйлова

20.07.2026