ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 500/7398/25 пров. № А/857/32678/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Шевчук С. М.,
суддів - Боршовського Т. І.,
Носа С. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у справі № 500/7398/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції Мартиць О.І.
дата складання повного тексту рішення 07 травня 2026 року

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (надалі по тексту також - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі по тексту також – відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:
№0222422-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у розмірі 77 651,28 грн (щодо тваринницької будівлі № 2 площею 1562,4 кв.м);
№0222424-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025, яким визначено таке ж податкове зобов`язання за 2024 рік у розмірі 74 828,32 грн (щодо тваринницької будівлі літери «Й» площею 1505,6 кв.м).
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2026 у справі № 500/7398/25, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач через представника звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано непропорційну перевагу доказам контролюючого органу, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, є сільськогосподарським товаровиробником та використовує нежитлові будівлі, оподаткування яких є предметом спору, безпосередньо у своїй господарській діяльності, що полягає у розведенні інших тварин (кроликів) за КВЕД 01.49, який є основним серед обраних позивачем видів господарської діяльності. На підтвердження цього до позовної заяви долучено акти дегельмінтизації наявного поголів`я тварин за 2024 рік, інвентаризаційний опис основних засобів від 28.12.2023 та фіскальні чеки на реалізацію кроликів за 2024 рік, які, на переконання скаржника, суд першої інстанції дослідив формально та поверхнево, визнавши недостатніми.
Додатково скаржник наголошує, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу листу Збаразької міської ради від 27.03.2026 № 8005/03-04, долученому відповідачем до додаткових пояснень, оскільки викладене у ньому обстеження проведене не раніше 10.03.2026, тобто поза межами спірного податкового періоду 2024 року, а тому не може спростовувати факту використання будівель позивачем протягом 2024 року. Крім того зазначає, що цей доказ долучено відповідачем з порушенням порядку і строків подання доказів, встановлених частинами 3, 4, 8 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), без дозволу суду на подання додаткових пояснень у розумінні частини 5 статті 159 КАС України, а тому такий доказ не мав братися судом першої інстанції до уваги.
На переконання скаржника, суд першої інстанції також залишив поза увагою, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі № 500/4779/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 (пров. № А/857/23865/23), встановлено використання тих самих об`єктів нерухомості ОСОБА_1 за цільовим призначенням у сільськогосподарській діяльності з розведення кролів, а також те, що у справі № 500/1434/25 контролюючим органом самостійно відкликано податкові повідомлення-рішення щодо податкового періоду 2023 року. На переконання апелянта, факт використання позивачем спірних будівель у власній господарській діяльності як сільськогосподарського товаровиробника вже встановлений судовими рішеннями та в силу частини 4 статті 78 КАС України не потребує повторного доказування.
Додатково до апеляційної скарги представником позивача подано фіскальні чеки щодо закупівлі кормів для наявного поголів`я кролів упродовж 2024 року.
Головне управління ДПС у Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, з мотивів, аналогічних викладеним в оскаржуваному рішенні. Відповідач наголошує, що чинна з 16.03.2024 редакція підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України, Кодекс) містить додаткову, порівняно з попередньою редакцією, умову – використання будівлі за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, яка позивачем не доведена. Відповідач також зазначає про неподання позивачем повідомлення за формою № 20-ОПП щодо спірних будівель, відсутність протягом усього періоду з 01.01.2024 по 23.02.2026 ветеринарних свідоцтв та дозвільних документів на розведення тварин, а також про те, що надані позивачем чеки та акти дегельмінтизації самі по собі не підтверджують використання будівель саме за функціональним призначенням. Відповідач просить відхилити клопотання апелянта про долучення нових доказів (фіскальних чеків на закупівлю кормів) з підстав, передбачених статтею 308 КАС України, оскільки апелянтом не обґрунтовано неможливості їх подання до суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази використання позивачем протягом 2024 року належних йому на праві власності будівлі №2 площею 1562,4 кв.м та будівлі під літерою «Й» площею 1505,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, а надані позивачем документи (акти дегельмінтизації тварин та інвентаризаційний опис основних засобів) не підтверджують безпосереднього провадження позивачем сільськогосподарської діяльності. Суд першої інстанції врахував відсутність повідомлень позивача за формою № 20-ОПП, відсутність первинних документів на придбання тварин та кормів, а також зміст листів Збаразької міської ради та Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області, і дійшов висновку про відсутність підстав вважати спірні будівлі такими, що не є об`єктами оподаткування в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 19.02.1998 зареєстрований фізичною особою – підприємцем та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області як платник податків за основним місцем обліку.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 перебувають будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 
-тваринницька будівля № 2 площею 1562,4 кв.м, розташована на земельній ділянці площею 0,5525 га, яка перебуває в оренді; 2
-тваринницька будівля літери «Й» площею 1505,6 кв.м, розташована на земельній ділянці площею 0,5322 га, яка перебуває у власності позивача.
30.03.2025 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, на підставі підпунктів 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, винесено податкові повідомлення-рішення форми «Ф»: № 0222422-2407-1918-UA61040150000098181, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік у сумі 77 651,28 грн (щодо тваринницької будівлі № 2), та № 0222424-2407-1918-UA61040150000098181, яким визначено таке ж зобов`язання за 2024 рік у сумі 74 828,32 грн (щодо тваринницької будівлі літери «Й»).
10.09.2025 позивач в порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України звернувся до ГУ ДПС у Тернопільській області із заявою про проведення звірки даних. У відповіді на вказану заяву контролюючий орган зазначив про відсутність в інформаційних базах ГУ ДПС у Тернопільській області відомостей про використання спірних будівель як об`єктів оподаткування чи об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням (за формою № 20-ОПП), у зв`язку з чим нарахування податку визнано коректним.
Згідно з обліковими даними платника податків, за ОСОБА_1 у Головному управлінні ДПС у Тернопільській області, як зареєстровані об`єкти оподаткування (нерухомість, відмінна від земельної ділянки) значаться лише майстерня та склад за адресою: АДРЕСА_2 , взяті на облік 07.11.2016; відомостей про спірні будівлі за адресою АДРЕСА_1 , за формою № 20-ОПП контролюючому органу за весь період 2024 року не подавалося.
На підтвердження провадження сільськогосподарської діяльності з розведення кролів позивачем до позовної заяви додано (додатки 12-14): акти на проведення дегельмінтизації наявного поголів`я тварин від 07.05.2024, 06.08.2024 та 05.11.2024. 
У кожному з трьох актів поголів`я розділено за двома групами - з прив`язкою до породи тварин та відповідної будівлі (№2 або літери «Й»): 
-актом від 07.05.2024 зафіксовано у будівлі літери «Й» (порода «Сірий велетень») 100 голів, у будівлі № 2 (порода «Бургундський») 20 голів; 
-актом від 06.08.2024 - у будівлі літери «Й» 90 голів, у будівлі № 2 - 50 голів; 
-актом від 05.11.2024 - у будівлі літери «Й» 70 голів, у будівлі № 2 - 80 голів. 
Акти підписані позивачем як фізичною особою-підприємцем та ветеринарним лікарем, засвідчені відбитком печатки. Крім того, до позовної заяви додано інвентаризаційний опис наявних у позивача основних засобів від 28.12.2023, яким зафіксовано наявність обладнання, необхідного, за твердженням позивача, для провадження діяльності з розведення кроликів, за адресою вул. Тихого О., 6, а також сім фіскальних чеків на реалізацію кроликів, датованих 29.02.2024, 27.03.2024, 01.04.2024, 19.04.2024, 20.05.2024, 28.05.2024 та 07.06.2024, згідно з якими всього реалізовано 112 голів кроликів (60 голів породи «Сірий велетень» та 52 голови породи «Бургундський») на загальну суму 94 800,00 грн.
Листом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 26.02.2026 № 05.3/724-26 повідомлено Головне управління ДПС у Тернопільській області, що в період з 01.01.2024 по 23.02.2026 ветеринарні свідоцтва, інші свідоцтва, сертифікати відповідності та дозвільні документи на розведення тварин (зокрема кроликів) ОСОБА_1 не видавалися.
За запитом Головного управління ДПС у Тернопільській області від 10.03.2026 № 2120/5/19-00-05-02-06, листом Збаразької міської ради Тернопільської області від 27.03.2026 № 8005/03-04 повідомлено результати обстеження будівель за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 
на земельній ділянці площею 0,5525 га, де відповідно до Державного реєстру речових прав розташована тваринницька будівля № 2 площею 1562,4 кв.м, виявлено лише залишки будівлі, наявний фундамент і частково елементи стін, територія перебуває в занедбаному та захаращеному стані, ознаки здійснення господарської діяльності відсутні; 
на земельній ділянці площею 0,5322 га, де розташована тваринницька будівля літери «Й» площею 1505,6 кв.м, встановлено, що будівля використовується власником чи іншими особами та ведеться господарська діяльність, однак ознак використання будівлі за конкретним цільовим призначенням не виявлено, а встановити, за яким саме цільовим призначенням вона використовується, неможливо, оскільки двері були закриті.
Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам, поданих позивачем самостійно до контролюючого органу, у 2024 році ОСОБА_1 нараховував заробітну плату одній особі – ОСОБА_2 , яка займала посаду продавця-консультанта.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі № 500/4779/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 (пров. № А/857/23865/23), задоволено позов ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.04.2023 № 0320440-2407-1918 та № 0320439-2407-1918, якими визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік щодо тих самих об`єктів нерухомості. У справі № 500/1434/25 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області самостійно відкликано податкові повідомлення-рішення від 26.11.2024, якими визначено аналогічні податкові зобов`язання за податковий період 2023 року.
Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 30.03.2025 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, зокрема:
ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (у редакції Закону України № 3603-IX від 23.02.2024, яка діє з 16.03.2024).
Колегія суддів звертає увагу, що спірні податкові повідомлення-рішення стосуються податкового зобов`язання за 2024 звітний рік, тобто за період, який повністю охоплюється чинністю наведеної редакції норми, яка встановлює чотири сукупні умови звільнення від оподаткування: 
1) належність будівлі до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) НК 018:2023; 
2) належність будівлі сільськогосподарському товаровиробнику; 
3) фактичне використання будівлі за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання; 
4) незданість будівлі в оренду, лізинг, позичку. 
Належність обох спірних будівель до класу 1271 та факт незданості їх в оренду, лізинг чи позичку сторонами не заперечуються, а тому подальшого дослідження не потребують. 
Предметом спору є дотримання третьої умови - фактичного використання кожної з двох будівель за призначенням у господарській діяльності - яку позивач як особа, що претендує на пільгу, повинен довести щодо кожного із двох спірних об`єктів окремо, оскільки податкове повідомлення-рішення прийнято щодо кожного з них самостійно.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 у справі № 380/18104/21 висновував, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки значення має не лише вид нерухомості, а й безпосередньо діяльність, якою займається платник податку.
У постанові від 11.04.2023 у справі № 380/2434/20 Верховний Суд зазначив, що ведення особою особистого селянського господарства не дає їй права на отримання статусу сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги, а для отримання такого статусу необхідно надати докази, що особа займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях та здійснює операції з її постачання.
Колегія суддів оцінює надані позивачем акти дегельмінтизації від 07.05.2024, 06.08.2024 та 05.11.2024 і сім фіскальних чеків на реалізацію кроликів за період з 29.02.2024 по 07.06.2024 як докази, що в сукупності підтверджують факт фізичної наявності у позивача певного поголів`я кролів двох порід за адресою вул. Тихого О., 6 у місті Збараж протягом 2024 року та факт реалізації частини цього поголів`я третім особам, а відтак - як докази, що частково підтверджують провадження позивачем діяльності з розведення інших тварин (КВЕД 01.49) та статус сільськогосподарського товаровиробника в розумінні висновків Верховного Суду у справах № 380/18104/21 та № 380/2434/20.
Колегія суддів при цьому враховує й те, що зазначені документи не є новими доказами в розумінні статті 308 КАС України, оскільки додані позивачем ще до позовної заяви та досліджувалися судом першої інстанції.
Разом з тим сама по собі наявність у позивача певного поголів`я тварин і факт його часткової реалізації не є тотожними встановленню третьої умови застосування пільги - фактичного використання за призначенням у господарській діяльності саме спірних об`єктів нерухомості, як цілісних зареєстрованих будівель площею 1562,4 кв.м (будівля № 2) та 1505,6 кв.м (будівля літери «Й»), а тому підлягають окремій оцінці щодо кожного з двох об`єктів з урахуванням встановленого щодо нього фактичного стану.
Щодо тваринницької будівлі № 2 колегія суддів зазначає таке. 
Листом Збаразької міської ради від 27.03.2026 № 8005/03-04 встановлено, що станом на березень 2026 року на земельній ділянці, де розташований цей об`єкт, від будівлі залишився лише фундамент та частково збережені елементи стін, а територія перебуває в занедбаному та захаращеному стані. Такий ступінь руйнування капітальної споруди за своєю природою є наслідком тривалого, поступового процесу, а не одномоментної події, і не міг виникнути протягом нетривалого проміжку часу без будь-яких надзвичайних причин (пожежі, обвалення, навмисного демонтажу тощо), на які позивач не посилається і доказів настання яких не надає. Це дає підстави вважати, що будівля № 2 перебувала у стані, не придатному для провадження в ній діяльності з розведення тварин, впродовж тривалого періоду, який охоплює і спірний 2024 рік. 
Надані позивачем акти дегельмінтизації, якими зафіксовано зростання поголів`я у цій будівлі з 20 до 80 голів протягом 2024 року, є приватними документами, складеними самим позивачем спільно з особою, зазначеною в актах як ветеринарний лікар; водночас офіційним листом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 26.02.2026 № 05.3/724-26 підтверджено, що протягом усього періоду з 01.01.2024 по 23.02.2026 жодних ветеринарних свідоцтв чи дозвільних документів на розведення тварин позивачу не видавалося. 
За таких обставин акти дегельмінтизації, складені без будь-якого офіційного підтвердження статусу особи, яка їх засвідчила, та без інших незалежних джерел, не спростовують встановленого об`єктивним обстеженням факту тривалої непридатності будівлі № 2 до використання за призначенням і не можуть вважатися достатнім доказом фактичного використання цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності позивача протягом 2024 року.
Щодо тваринницької будівлі літери «Й», то колегія суддів зазначає таке.
На відміну від будівлі № 2, обстеженням Збаразької міської ради встановлено, що ця будівля перебуває у придатному стані і на об`єкті ведеться певна господарська діяльність, однак конкретне цільове призначення цієї діяльності обстеженням не встановлено. 
Максимальна кількість поголів`я, зафіксована актами дегельмінтизації у цій будівлі протягом 2024 року, не перевищувала 200 голів кролів (з подальшим зменшенням до 70 голів станом на 05.11.2024) - при загальній площі будівлі 1505,6 кв.м. 
Позивач не надав суду жодного доказу (технічного паспорта з поділом на приміщення, плану чи схеми розміщення кліткових батарей, акта обстеження внутрішніх приміщень, фотофіксації тощо), який визначав би, в якій саме частині будівлі літери «Й» він утримує кролів та яким чином і для яких цілей господарської діяльності використовується решта площі цього об`єкта. 
За відсутності таких доказів колегія суддів вважає недоведеним, що вся площа будівлі 1505,6 кв.м використовувалася позивачем за призначенням у господарській діяльності з розведення кролів чи в іншій сільськогосподарській діяльності: наявний масштаб поголів`я (не перевищував максимуму 200 голів) очевидно не відповідає, а тим більше не вичерпує можливості використання будівлі такої значної площі, і саме по собі право власності на нежитлову будівлю класу 1271 у поєднанні з утриманням незначного, невідповідного площі об`єкта поголів`я тварин не є достатнім для висновку про використання за призначенням усієї будівлі. 
Інше тлумачення надавало б можливість будь-якому власнику нежитлової сільськогосподарської будівлі, утримуючи мінімальне поголів`я, яке не буде пропорційне площі об`єкта поголів`я, формально претендувати на звільнення від оподаткування всієї, в тому числі явно не задіяної у виробництві, площі такої будівлі, що суперечило б меті підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та є неприпустимим з огляду на принцип недопустимості зловживання правом на податкову пільгу. Також судом встановлено, що зібраним матеріалами справи підтверджується незначний обсяг реалізації с/г продукції (тушок кролів), який не є пропорційним претендуємій площі будівлі на звільнення від оподаткування.
Колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство України не встановлює обов`язкової ветеринарно-санітарної норми площі утримання, спеціально визначеної для кролівництва (на відміну від відповідних вимог у птахівництві чи тваринництві великої рогатої худоби), а тому наведена вище оцінка невідповідності площі будівель заявленому поголів`ю ґрунтується не на застосуванні судом якогось обов`язкового технологічного нормативу, а виключно на очевидній, встановлюваній без спеціальних знань невідповідності масштабу поголів`я (100 та 80 голів відповідно) і площі обох будівель (1505,6 кв.м та 1562,4 кв.м), яка є додатковою обставиною в оцінці доведеності третьої умови пільги, а не самостійною підставою для відмови.
Колегія суддів враховує також, що впродовж усього періоду з 01.01.2024 по 23.02.2026 позивачу не видавалися жодні ветеринарні свідоцтва, сертифікати відповідності чи дозвільні документи на розведення тварин, а також що позивач за весь 2024 рік не подав контролюючому органу повідомлення за формою № 20-ОПП щодо жодної зі спірних будівель. 
Колегія суддів не надає цим обставинам самостійного, вирішального значення, оскільки законодавець не визначив подання повідомлення за формою № 20-ОПП чи наявність дозвільних документів у сфері ветеринарної медицини як окрему (п`яту) умову застосування пільги за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Разом з тим викладене є істотною обставиною, яку колегія суддів оцінює у сукупності з іншими доказами і яка свідчить на користь висновку про відсутність з боку позивача послідовного, задокументованого та офіційно підтвердженого ведення сільськогосподарської діяльності саме у формі, що відповідає використанню будівель значної площі за призначенням, а не лише незначного утримання й продажу товарного поголів`я. 
Наявний в матеріалах справи інвентаризаційний опис основних засобів датований 28.12.2023, тобто складений до початку спірного податкового періоду, і сам по собі не підтверджує безперервного використання зазначеного в ньому обладнання протягом усього 2024 року та не заповнює наведених вище прогалин доказування.
Колегія суддів окремо зазначає, що механізм оподаткування, встановлений підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, визначає базою оподаткування загальну площу об`єкта нерухомого майна в цілому і не передбачає можливості пропорційного (часткового) звільнення від оподаткування окремо взятого зареєстрованого об`єкта нерухомості залежно від відсотка його площі, що фактично використовується для утримання тварин. 
Відтак наведена вище невідповідність між масштабом поголів`я та площею будівель не може бути підставою для часткового (пропорційного) звільнення від оподаткування якоїсь визначеної частини площі, а є лише однією з обставин, яку колегія суддів враховує при вирішенні питання про доведеність чи недоведеність використання будівлі в цілому за призначенням, - тобто підставою виключно для одного з двох можливих висновків щодо кожного об`єкта: про наявність або про відсутність повної сукупності умов пільги.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено фактичного використання за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання ані тваринницької будівлі № 2 площею 1562,4 кв.м (з огляду на тривалу непридатність цієї будівлі до використання, встановлену обстеженням, та недостатню доказову вагу актів дегельмінтизації, не підтверджених жодним офіційним документом), ані тваринницької будівлі літери «Й» площею 1505,6 кв.м (з огляду на недоведеність використання за призначенням усієї площі цього об`єкта при явній невідповідності його площі задекларованому поголів`ю та відсутності доказів використання решти площі). 
Відповідно, щодо обох спірних об`єктів відсутня сукупність умов, передбачених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а податкові повідомлення-рішення від 30.03.2025 № 0222422-2407-1918-UA61040150000098181 та № 0222424-2407-1918-UA61040150000098181 прийнято правомірно.
Досліджуючи довід апеляційної скарги щодо порушення відповідачем порядку подання доказів, передбаченого частинами 3, 4, 8 статті 79 КАС України, при долученні листів Збаразької міської ради та Держпродспоживслужби до додаткових пояснень, колегія суддів зазначає, що встановлене процесуальне порушення не позбавляє ці докази доказової сили при перегляді справи судом апеляційної інстанції в межах статті 308 КАС України, а є лише обставиною, яку колегія суддів враховує при оцінці добросовісності процесуальної поведінки відповідача; за результатами такої оцінки колегія суддів не вбачає підстав для повного виключення цих доказів з доказової бази, оскільки їх зміст не є визначальним для висновку суду і оцінюється лише в сукупності з іншими, безспірно наявними в матеріалах справи доказами.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо преюдиційного значення рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі № 500/4779/23, колегія суддів зазначає, що вказаними судовими рішеннями встановлено обставини використання спірних будівель позивачем виключно щодо податкового періоду 2022 року та в умовах застосування редакції підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яка діяла до 16.03.2024 і не передбачала умови про фактичне використання будівлі за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання. Оскільки з 16.03.2024 законодавець доповнив зазначену норму додатковою обов`язковою умовою, обставини, встановлені у справі № 500/4779/23 щодо іншого податкового періоду та в умовах іншого правового регулювання, не є тотожними предмету доказування у цій справі в розумінні частини 4 статті 78 КАС України і не звільняють позивача від обов`язку довести дотримання усіх умов пільги саме щодо податкового періоду 2024 року; викладене однаковою мірою стосується обох спірних будівель. З цих же підстав не має самостійного преюдиційного значення й факт відкликання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за податковий період 2023 року у справі № 500/1434/25, яке є одностороннім розпорядчим актом контролюючого органу, а не судовим рішенням у розумінні частини 4 статті 78 КАС України.
Щодо клопотання представника позивача про врахування фіскальних чеків на закупівлю кормів, доданих до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Оскільки представником позивача не наведено жодного обґрунтування неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не бере ці докази до уваги. Колегія суддів зазначає, що навіть у разі врахування цих доказів вони підтверджували б лише факт придбання кормів для утримання наявного поголів`я тварин, що не спростовує наведеного вище висновку щодо недоведеності використання будівель значної площі за призначенням у господарській діяльності в цілому.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.
Відповідно до статті 139 КАС України, оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 139, ст. 308, ст. 310, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у справі № 500/7398/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | С. М. Шевчук
судді | | Т. І. Боршовський
| | С. П. Нос