справа № 761/4182/13-ц
провадження № 22-ц/824/9463/2026
головуючий у суді І інстанціїВолошин В. О.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Журби С.О., Приходька К.П.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого судом по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа № 761/4182/13-ц від 12 вересня 2013р. про стягнення з нього боргу на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», правонаступником якого є ТОВ «Гідроінвестбуд».
Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що заборгованість між ТОВ «Гідроінвестбуд» та боржником ОСОБА_1 врегульовано в добровільному позасудовому порядку, і станом на дату звернення до суду із цією заявою у позичальника відсутня заборгованість за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 761/4182/13-ц та кредитним договором №47-Ф від 30 травня 2008р., що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості №14/10/22-3 від 14 жовтня 2022р.
Таким чином, заявник вважає, що добровільне виконання зобов`язання в позасудовому порядку та відсутність заборгованості по кредитному договору №47-Ф від 30 травня 2008р. є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого судом по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 761/4182/13-ц від 12 вересня 2013р., виданий Шевченківським районним судом м. Києва по цивільній справі № 761/4182/13-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 47-Ф від 30 травня 2008р.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Бочковський Тарас Олександрович подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 39819469 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 12.09.2013 № 761/4182/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Базис» (новий стягувач ТОВ «Гідроінвестбуд»).
Зазначає, що 23.09.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даного виконавчого документа.
З метою забезпечення виконання рішення, 29.10.2013 державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна боржника, а 23.03.2020 постанову про арешт коштів боржника.
Також вказує, що 29.09.2020 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на належні боржнику земельні ділянки та зареєстровано обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На підставі ухвали Шевченківського районного суду в м. Києві від11.02.2022 по справі № 761/4182/13-ц(провадження № 6/761/232/2022),керуючись вимогами ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» 13.10.2022 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено сторону виконавчого провадження стягувача публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційні; банк «Базис» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальність «Гідроінвестбуд».
Звертає увагу, що на даний час, виконавче провадження не завершено та перебуває на виконанні у Відділі.
На думку апелянта, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення у даній справі та дійшов необґрунтованих висновків задовольняючи заяву ОСОБА_1 .
Посилається на те, що сторони виконавчого провадження письмово не повідомляли Відділ про повне самостійне виконання рішення боржником. Доказів виконання боржником рішення згідно виконавчого листа до відкриття виконавчого провадження, матеріали справи не містять.
Тому вважає, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є передчасним, оскільки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/4182/13-ц згідно даного виконавчого листа відбулося після відкриття виконавчого провадження та в межах виконавчого провадження № 39819469, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості № 14/10/22-3 від 14 жовтня 2022р., яку надано лише суду.
22 червня 2026 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказує, що як відомо з матеріалів виконавчого провадження, що надійшли на адресу суду на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва про витребування доказів, 23 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження, після чого в 2020 році накладено арешт на майно боржника. Тобто, жодних дій протягом 7 років щодо передачі земельної ділянки на реалізацію державна виконавча служба не вчиняла, жодних коштів на рахунок погашення боргу не стягувала.
Вказує також, що після відступлення права вимоги, зобов`язання ОСОБА_1 врегульовано з новим кредитором в добровільному позасудовому порядку і станом на дату звернення до суду із заявою, у позичальника відсутня заборгованість згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/4182/13-ц та кредитного договору № 47-Ф від 30.08.2008 року, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості № 14/10/22-3 від 14.10.2022 року.
Тобто, на думку заявника вже більше трьох років у стягувача відсутні претензії і вимоги до боржника, при цьому виконавча служба жодних коштів на виконання рішення не стягувала, жодної підготовки щодо звернення стягнення на землю протягом семи років не вчиняла, а тому боржнику незрозуміла мотивація та мета подачі апеляційної скарги. 
У судовому засіданні 01 вересня 2026 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Бочковський Тарас Олександрович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. 
Колегія суддів враховує, що учасники справи реалізували свої процесуальні права шляхом подання письмових заяв по суті спору, зокрема апеляційної скарги, відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до положень статей 223, 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає її апеляційному розгляду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тобто, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі №359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явились у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Отже, предметом розгляду за заявою, поданою відповідно до статті 432 ЦПК України, є встановлення таких юридично значимих обставин, які свідчать про те, що на час вирішення питання судом виконавчий документ не може бути виконаний у зв`язку з помилкою при його видачі або внаслідок припинення обов`язку боржника повністю чи частково.
При цьому обов`язок доказування відповідних обставин покладається на особу, яка звернулася із заявою, що узгоджується із загальними положеннями статей 12, 13, 76-81 ЦПК України.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , виходив із того, що відповідно до довідки ТОВ «Гідроінвестбуд» № 14/10/22-3 від 14 жовтня 2022 року зобов`язання між стягувачем та боржником врегульовані в добровільному позасудовому порядку, у зв`язку з чим у боржника відсутня заборгованість за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року та кредитним договором № 47-Ф від 30 травня 2008 року.
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Базис» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 47-Ф від 30 травня 2008 року, а 12 вересня 2013 року на виконання цього рішення судом видано виконавчий лист № 761/4182/13-ц.
23 вересня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 39819469 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
Таким чином, на момент виникнення обставин, на які посилається заявник як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий документ перебував на примусовому виконанні та виконавче провадження не було закінчено.
З матеріалів справи також убачається, що в межах цього виконавчого провадження державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішення, зокрема накладалися арешти на майно та кошти боржника.
13 жовтня 2022 року державним виконавцем на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2022 року здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «АКБ «Базис» на його правонаступника - ТОВ «Гідроінвестбуд».
Отже, виконавче провадження № 39819469 на час розгляду заяви судом першої інстанції не було завершене, а виконавчий лист продовжував перебувати на виконанні.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною другою статті 39 цього Закону встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Таким чином, законодавець розмежовує дві юридичні ситуації, а саме визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та фактичне виконання рішення у повному обсязі, яке є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.
Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 569/1720/24 звернув увагу, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання рішення суду в повному обсязі так, як визначено у виконавчому документі. При цьому суд зазначив, що пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення, тоді як частина друга статті 432 ЦПК України регулює питання визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у випадках, передбачених цією нормою. 
Аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 725/3821/23, відповідно до якого підставою для закінчення виконавчого провадження за пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом. 
Водночас колегія суддів зауважує, що сам по собі факт наявності довідки стягувача про відсутність заборгованості не є безумовним доказом того, що виконавчий лист був виданий помилково або що після його видачі припинився саме обов`язок, визначений судовим рішенням, у розумінні статті 432 ЦПК України.
Зміст довідки № 14/10/22-3 від 14 жовтня 2022 року свідчить лише про те, що, за твердженням стягувача, заборгованість між сторонами врегульована та відсутня. Водночас із цієї довідки не вбачається способу, часу, розміру та порядку виконання боржником саме зобов`язань, визначених виконавчим листом № 761/4182/13-ц, а також не встановлено, що таке виконання відбулося до відкриття виконавчого провадження. Сам факт виконання боржником зобов`язання за виконавчим провадженням підтверджує, що виконавчий документ підлягав виконанню.
При цьому матеріали справи не містять постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 39819469 у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі.
Навпаки, як правильно зазначає апелянт, на час розгляду справи виконавче провадження залишалося незакінченим та перебувало на виконанні у Відділі примусового виконання рішень.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про припинення обов`язку боржника та наявність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є помилковим.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини другої статті 18 цього Закону передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Отже, якщо рішення суду фактично виконане в повному обсязі, відповідний факт має бути встановлений у межах виконавчого провадження, після чого виконавець зобов`язаний винести постанову про його закінчення на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому згідно з частиною першою статті 40 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Таким чином, законодавством встановлено спеціальний порядок завершення вже відкритого виконавчого провадження у разі фактичного виконання рішення, який передбачає вчинення відповідних процесуальних дій державним виконавцем.
Колегія суддів при цьому не погоджується з доводами заявника в тій частині, що сама по собі довідка стягувача про відсутність заборгованості автоматично означає припинення обов`язку за виконавчим листом у спосіб, передбачений статтею 432 ЦПК України.
Суд при вирішенні заяви за цією статтею має встановити саме юридичний факт відсутності обов`язку боржника або помилковість видачі виконавчого документа, а не лише констатувати існування документа, виданого стягувачем після відкриття виконавчого провадження.
У кожному конкретному випадку суд повинен встановити, чи доведено припинення обов`язку боржника, чи стосується відповідне виконання саме зобов`язання, визначеного виконавчим документом, а також чи підтверджене таке виконання належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
У цій справі таких обставин судом першої інстанції належним чином не встановлено.
Більше того, із доводів апеляційної скарги та матеріалів справи вбачається, що саме виконавче провадження № 39819469 не було закінчене, а державний виконавець не встановлював факту його фактичного виконання в повному обсязі та не виносив відповідної постанови.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що наявність довідки ТОВ «Гідроінвестбуд» № 14/10/22-3 від 14 жовтня 2022 року сама по собі є достатньою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.
З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, помилково оцінив надані докази та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування статті 432 ЦПК України.
Сам факт перебування виконавчого листа на виконанні після відкриття виконавчого провадження не свідчить про його помилкову видачу. Так само наявність довідки стягувача про відсутність заборгованості без встановлення конкретного способу та факту виконання рішення не є достатньою для висновку про припинення обов`язку боржника саме в порядку, передбаченому статтею 432 ЦПК України.
Якщо ж рішення суду було фактично виконане боржником у повному обсязі, така обставина відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення виконавчого провадження. Встановлення цього факту та вчинення передбачених законом виконавчих дій належить до компетенції державного виконавця в межах відповідного виконавчого провадження, з урахуванням установленого законом порядку.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України підлягає задоволенню, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №761/4182/13-ц від 12 вересня 2013 року таким, що не підлягає виконанню.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько 

С.О. Журба