П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/615/25-а 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
24 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Левицьким В.К. у м. Чернівці) від 05 лютого 2026 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
В лютому 2025 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач не мав законних підстав для отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, проте таке нарахування останньому було здійснено, чим завдано збитки державі у розмірі 42286,71 гривень.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року позов залишено без задоволення.
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, передбачено, що грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, поверненню не підлягає.
У рішенні, що оскаржується, суд зауважив, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених статтею 127 Кодексу законів про працю України, проте в межах цього спору такі випадки судом не встановлено.
Окрім того, окружний адміністративний суд зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вину відповідача, що з огляду на положення Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" виключає можливість притягнення його до матеріальної відповідальності. 
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги її автор вказує на те, що сума переплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди є прямими дійсними збитками державі, оскільки такі виплачені безпідставно. 
Апелянт зазначає, що застосування судом першої інстанції загальних норм цивільного законодавства (статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України) не відповідає суті правового регулювання та є невірним, оскільки в даному випадку слід застосовувати норми Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", яким і врегульовано питання матеріальної відповідальності військовослужбовців.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 46 від 14 лютого 2023 року ОСОБА_1 зараховано на продовольче забезпечення у районі виконання бойових завдань з 16 січня 2023 року.
Іншим наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 березня 2023 року ОСОБА_1 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2-го штурмового відділення 2-го штурмового взводу 8-ї штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 та визнано таким, що посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 червня 2023 року № 170 ОСОБА_1 увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із перебування на тривалому лікуванні, з 14 червня 2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 жовтня 2023 року № 295 ОСОБА_1 визнано таким, що під час відпустки для лікування у зв`язку із хворобою направлений для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 жовтня 2023 року № 305 наказано вважати ОСОБА_1 таким, що 23 жовтня 2023 року під час проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України госпіталізовано до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 листопада 2023 року № 5872 та додатку № 3 до цього наказу відповідачу за жовтень 2023 року проведено виплату додаткової винагороди військовослужбовцям рядового, сержантського та офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 в розмірі 100000 гривень у зв`язку з поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 березня 2024 року № 1993 та додатку № 8 до цього наказу ОСОБА_1 призначено виплату додаткової винагороди в розмірі 20100,00 гривень у зв`язку із пораненням (контузією або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнанні військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби.
Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 травня 2024 року № 148 слідує, що ОСОБА_1 з 25 травня 2024 року виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Наказом командира військової частина НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27 листопада 2024 року № 9124 призначено службове розслідування у зв`язку із фактом ймовірної переплати додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 .
Зміст акту службового розслідування від 03 січня 2025 року, що затверджений командиром військової частина НОМЕР_1 , свідчить про те, що у період з 16 жовтня 2023 року по 22 жовтня 2023 року ОСОБА_1 проходив військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України та 23 жовтня 2023 року його госпіталізовано до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ). Водночас йому проведено виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 31612,91 гривень. Крім того, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 у період з 01 лютого 2024 року по 11 лютого 2024 року відповідачу нараховано грошове забезпечення в розмірі 40673,80 гривень.
В акті службового розслідування зафіксовано, що внаслідок незаконних дій солдата ОСОБА_1 він не мав законних підстав для отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 42286,71 гривень, проте таке нарахування останньому було здійснено, чим завдано збитки державі.
Відповідно до довідки-розрахунку військової частини НОМЕР_1 від 19 грудня 2024 року № 42818 за період з 16 жовтня 2023 року по 22 жовтня 2023 року та з 01 лютого 2024 року по 11 лютого 2024 року ОСОБА_1 переплачено грошове забезпечення в загальному розмірі 42286,71 гривень.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05 січня 2025 року № 12 «Про результати службового розслідування за фактом ймовірної переплати додаткової грошової винагороди солдату ОСОБА_1 » вирішено:
- завдані державі збитки, що становлять суму в розмірі 42286,71 гривень, віднести в повному обсязі на рахунок солдата ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби за станом здоров`я;
- помічнику командира частини з правової роботи-начальнику юридичної служби військової частини НОМЕР_1 вирішити питання щодо подання позову відносно солдата ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби за станом здоров`я, для відшкодування суми завданих державі збитків, що становлять 42286,71 гривень;
- начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 по надходженню до військової частини НОМЕР_1 ухвали або рішення суду щодо розгляду справи по суті у зв`язку із завданою матеріальною шкодою солдатом ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби за станом здоров`я, внести до Книги обліку грошових стягнень і нарахувань суму стягнення солдата ОСОБА_1 у розмірі 42286,71 гривень.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує наступне.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 цієї постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
При цьому характер спірних правовідносин свідчить про те, що, на переконання позивача, відповідачу безпідставно виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду, чим державі заподіяно збитки на суму 42286,71 гривень. 
Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою та до апеляційного суду - з апеляційною скаргою, представник позивача як на правову підставу своїх вимог покликався на положення Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Водночас Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" врегульовано підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з частинами 1-4 статті 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Аналіз наведених вище приписів Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" дозволяє дійти висновків, що його положення застосовні до правовідносин, які стосуються зокрема заподіяння військовослужбовцем шкоди прийняттям неправомірного рішення, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків. 
Саме тому законодавець і передбачив обов`язкові передумови, за яких військовослужбовця можливо притягнути до матеріальної відповідальності за заподіяння такої шкоди, серед яких наступні: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Проте матеріали справи не містять ані доказів вини відповідача в завданні шкоди, ані доказів його протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, на що цілком обгрунтовано звернув увагу і суд першої інстанції.
На неможливість притягнення відповідача до матеріальної відповідальності на підставі Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" вказує й те, що під прямою дійсною шкодою у ньому розуміються збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. 
Оскільки відповідач не завдавав військовій частині збитків шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна тощо, тому безпідставно стверджувати про необхідність відшкодування ним шкоди в розмірі 42286,71 гривень, виявленої в ході службового розслідування. 
В акті службового розслідування, що проводилось за фактом переплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, йдеться про те, що внаслідок незаконних дій солдата ОСОБА_1 останній не мав законних підстав для отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди.
Однак акт службового рослідування не конкретизує, які саме незаконні дії ОСОБА_1 призвели до нарахування та виплати йому грошового забезпечення та додаткової винагороди у неналежному розмірі. 
Не містить акт і аргументації протиправної поведінки ОСОБА_1 , що призвела до нарахування та виплати йому грошового забезпечення у більшому розмірі.
Окремо колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як грошове забезпечення, так і додаткова винагорода нараховуються військовослужбовцю на підставі наказу командира військової частини, а тому безпідставно стверджувати про протиправність поведінки відповідача при нарахуванні та виплаті йому таких коштів.
Таким чином, слід погодитись із висновками окружного адміністративного суду, що встановлені у цій справі обставини не дають підстав стверджувати про наявність передумов для стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 42286,71 гривень. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Водночас слід врахувати, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, немає потреби давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Суддя-доповідач | | | Яремчук К.О.
Судді | | | Гнап Д.Д.    Сушко О.О.