ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року	справа № 380/6189/26	

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Кузана Р.І.,
секретар судового засідання Янковська І.І.,
за участю: 
представника позивача Лилика В.В.,
представника відповідача Кошевої Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького А, 13, код ЄДРПОУ 00015622) (далі – відповідач, Мін`юст), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №150/5 від 20.01.2026 за результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області Працювитої Олени Сергіївни.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на таке. На підставі листа Самбірського районного ВП ГУНП у Львівській області від 04 листопада 2025 року №354493-2025 відповідачем проведено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області Працювитої О.С. щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №57835647. За результатами камеральної перевірки складено акт від 20.01.2026, відповідно до висновків якого державним реєстратором Працювитою О.С. порушено вимоги статей 3, 5, 10, 24 Закону, пункту 12 Порядку 1127, оскільки заявлене речове право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону.
На підставі Акту камеральної перевірки відповідачем видано Наказ від 20.01.2026 №150/5, яким тимчасово заблоковано державному реєстратору Працювитій О.С. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 (чотирнадцять) днів. Виконання в цій частині наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Позивачка зазначає, що відповідач помилково класифікував гідротехнічну споруду (залізобетонний шлюз) як об`єкт, що не підлягає державній реєстрації. Проте, системний аналіз ст. 181 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про аквакультуру», ДБН В.2.4-3:2010 та Класифікатора НК 018:2023 однозначно свідчить, що залізобетонний шлюз є капітальною інженерною спорудою, яка міцно пов`язана з землею, має індивідуальні технічні характеристики та присвоєну поштову адресу. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», споруди є самостійними об`єктами нерухомого майна, права на які підлягають обов`язковій державній реєстрації. 
Також вказує, що державний реєстратор діяв на підставі чинного рішення Самбірського міськрайонного суду у справі № 452/3432/22. Суд, задовольняючи позов про передачу майна у комунальну власність за правилами ст. 335 ЦК України, вже надав правову оцінку даному об`єкту саме як нерухомому майну. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів», державний реєстратор не наділений повноваженнями здійснювати ревізію висновків суду або піддавати сумніву встановлений судом статус майна. Враховуючи, що об`єкт був ідентифікований судом як нерухомість, мав технічний паспорт та поштову адресу, у державного реєстратора були відсутні будь-які законні підстави для застосування п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону (відмова через те, що право не підлягає реєстрації). Навпаки, відмова у виконанні судового рішення була б протиправною бездіяльністю реєстратора. 
Таким чином вважає твердження відповідача про порушення реєстратором вимог статей 3, 5, 10, 24 Закону необґрунтованими, а оскаржуваний наказ — протиправним, оскільки він базується на помилковому припущенні про «нереєстрабельний» характер споруди, що спростовується як технічними характеристиками об`єкта, так і нормами чинного законодавства.
Ухвалою від 07.04.2026 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив обґрунтований тим, що на адресу Міністерства юстиції України надійшов лист Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.11.2025 № 354493-2025 (вх. № 192819-11-25 від 04.11.2025) щодо проведення камеральної перевірки законності дій державного реєстратора Працювитої О.С. при проведенні нею державної реєстрації прав на гідротехнічну споруду (залізобетонний шлюз з плоским затвором шандрового типу) на р. Стр`яж (ліва притока ріки Дністер), розташованої за адресою Львівська область, Самбірський район с. Бісковичі, вулиця Зелена, будинок 141б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2824897546080. На підставі отриманих відомостей, відповідно до статті 371 Закону № 1952-IV та Порядку № 990, Мін`юстом прийнято рішення у формі наказу від 31.12.2025 № 2770/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_1 ». За результатами проведеної камеральної перевірки у Державному реєстрі прав державного реєстратора Працювитої О.С., Комісією виявлено порушення у сфері державної реєстрації прав та складено акт від 20.01.2026 № 254/19.1.1/26. На підставі встановлених порушень, викладених в Акті, Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі наказу від 20.01.2026 № 150/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_1 », яким тимчасово блоковано позивачці доступ до Державного реєстру прав строком на 14 (чотирнадцять) днів. Таким чином, оскаржуваний наказ в повній мірі відповідає вимогам законності та прийнятий з дотриманням встановленої процедури.
Щодо суті порушення відповідач зазначає, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 03.11.2023 № 57835647, поданої сільським головою Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, державним реєстратором Працювитою О.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2023 № 70069893, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав № 2824897546080 на об`єкт нерухомого майна – гідротехнічну споруду, розташовану за адресою: Львівська обл., Самбірський р-н, с. Бісковичі, вул. Зелена, буд. 1416, та проведено державну реєстрацію права власності за Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області (номер запису 52401654). Згідно з відомостями Державного реєстру прав до заяви додано: - рішення виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2021 № 82 про присвоєння поштової адреси на гідротехнічну споруду (залізобетонний шлюз з плоским затвором шандрового типу) на р. Стрв`яж в с. Бісковичі Бісковицької об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області; - рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №452/3432/22 від 01.12.2022. 
Відповідач зазначає, що відповідно до законодавства державній реєстрації підлягають права лише на ті споруди, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Водночас гідротехнічна споруда є інженерною спорудою, що здійснює певні водогосподарські заходи як щодо використання водних ресурсів, так i для захисту від шкідливої дії води. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про меліорацію земель» гідротехнічні споруди є частиною технологічно цілісної інженерної інфраструктури, що входить до складу меліоративної системи. З огляду на вищевказане вважає, що гідротехнічна споруда не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а лише її складовою частиною, яка відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.
Від представника позивача 18.05.2026 надійшла відповідь на відзив.
Представник відповідача 21.05.2026 подав заперечення на відповідь на відзив.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
На адресу Міністерства юстиції України надійшов лист Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.11.2025 № 354493-2025 (вх. № 192819-11-25 від 04.11.2025) щодо проведення камеральної перевірки законності дій державного реєстратора Працювитої О.С. при проведенні нею державної реєстрації прав на гідротехнічну споруду (залізобетонний шлюз з плоским затвором шандрового типу) на р. Стр`яж (ліва притока ріки Дністер), розташованої за адресою Львівська область, Самбірський район с. Бісковичі, вулиця Зелена, будинок 141б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2824897546080. 
На підставі отриманих відомостей Мін`юстом прийнято наказ від 31.12.2025 № 2770/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_1 ».
За результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області Працювитої О.С. комісією складено Акт від 20.01.2026 (далі – Акт перевірки), відповідно до висновків якого державним реєстратором Працювитою О.С. порушено вимоги статей 3, 5, 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку №1127, оскільки заявлене речове право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону. Також, комісія запропонувала тимчасово блокувати державному реєстратору Працювитій О.С. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 (чотирнадцять) днів.
Перевіркою встановлено таке.
За результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 03.11.2023 № 57835647, поданої сільським головою Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_2 , державним реєстратором Працювитою О.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2023 № 70069893, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав № 2824897546080 на об`єкт нерухомого майна – гідротехнічну споруду , розташовану за адресою: Львівська обл., Самбірський р-н, с. Бісковичі, вул. Зелена, буд. 1416, та проведено державну реєстрацію права власності за Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області (номер запису 52401654). 
Згідно з відомостями Державного реєстру прав до Заяви додано:
- рішення виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2021 № 82 про присвоєння поштової адреси на гідротехнічну споруду (залізобетонний шлюз з плоским затвором шандрового типу) на р. Стрв`яж в с. Бісковичі Бісковицької об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області;
- рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №452/3432/22 від01.12.2022.
Перевіркою встановлено, що державним реєстратором Працювитою О.С. проведено державну реєстрацію права власності на гідротехнічну споруду за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав, зокрема відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявлене речове право не підлягає державній реєстрації.
В подальшому, на підставі Акту перевірки відповідачем видано Наказ від 20.01.2026 №150/5, яким тимчасово заблоковано державному реєстратору Працювитій О.С. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 (чотирнадцять) днів, та виконання наказу в цій частині покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Вважаючи протиправним наказ відповідача про тимчасове блокування державному реєстратору доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 днів, позивачка звернулась до суд за захистом свого порушеного права.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відносини, що виникають у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регламентовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року, (далі - Закон № 1952-IV, чинного та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин). 
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (стаття 1 Закону №1952-IV).
Статтею 6 Закону №1952-IV передбачено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.
За змістом статті 7 Закону №1952-IV повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, до яких також належить, серед визначеного, забезпечення створення та функціонування Державного реєстру прав, його держателем; організація роботи, пов`язаної із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечення доступу до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 1 статті 37-1 Закону №1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
Частиною 2 статті 37-1 Закону №1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Відповідно до частини 3 статті 37-1 Закону №1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 4 статті 37-1 Закону №1952-IV).
Абзац 2 частини 1 статті 37 Закону №1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.
Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016№ 990 (далі Порядок №990), останній визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.
Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
За змістом пункту 3 Порядку №990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є: перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень; запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів; визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора; аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.
Пунктом 4 Порядку №990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:
1) розгляду звернень відповідно до Закону України "Про звернення громадян";
2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України";
3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;
4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;
5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;
6) проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах щодо осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора), перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації;
7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора у певного суб`єкта державної реєстрації.
Відповідно до пункту 9 Порядку №990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Приписами пункту 10 Порядку №990 встановлено, що у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.
Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).
Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (пункт 11 Порядку №990).
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному вебсайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки. У разі відсутності на його офіційному вебсайті інформації про електронну адресу суб`єкта державної реєстрації чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту, запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки, в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса. Відомості про проведення камеральної перевірки не пізніше двох робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про її проведення також розміщуються на офіційному вебсайті Мін`юсту (пункт 12 Порядку № 990).
Під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки (пункт 13 Порядку № 990).
Пунктом 13-1 Порядку №990 визначено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії.
У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).
В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.
За результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (пункт 14 Порядку № 990).
Пунктом 16 Порядку №990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Згідно з пунктом 20 Порядку №990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.
Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному вебсайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному вебсайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.
У разі прийняття Мін`юстом рішення, передбаченого пунктами 1 і 2 частини другої статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та/або пунктами 1 і 2 частини другої статті 34-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", один примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу не пізніше двох робочих днів з дня його прийняття надсилається технічному адміністратору реєстрів.
Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (пункт 34 Порядку № 990).
Проаналізувавши зміст позовної заяви суд встановив, що позивачка не оскаржує порядок проведення камеральної перевірки, проведеної відповідачем.
Судом також не встановлено порушень відповідачем процедури призначення та проведення камеральної перевірки державного реєстратора Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області Працювитої О.С.
Водночас доводи сторін зводяться до аналізу наданих для проведення реєстрації документів та стосуються суті самого правопорушення. Аналізуючи викладені доводи сторін та норми законодавства, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
За результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 03.11.2023 № 57835647, поданої сільським головою Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_2 , державним реєстратором Працювитою О.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2023 № 70069893, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав № 2824897546080 на об`єкт нерухомого майна – гідротехнічну споруду , розташовану за адресою: Львівська обл., Самбірський р-н, с. Бісковичі, вул. Зелена, буд. 1416, та проведено державну реєстрацію права власності за Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області (номер запису 52401654). 
Згідно з відомостями Державного реєстру прав до заяви додано:
- рішення виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 24.06.2021 № 82 про присвоєння поштової адреси на гідротехнічну споруду (залізобетонний шлюз з плоским затвором шандрового типу) на р.Стрв`яж в с. Бісковичі Бісковицької об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області;
- рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №452/3432/22 від 01.12.2022. 
При проведенні перевірки реєстраційних дій на предмет дотримання вимог законодавства в сфері державної реєстрації, яке діяло на момент проведення реєстраційних дій державним реєстратором Працювитою О.С., відповідач керувався тим, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - це офіційне визнання i підтвердження державою фактів набуття, зміни a6o припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV однією із засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. 
Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV, пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав i поданих/отриманих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. 
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству i поданим/отриманим документам. 
Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід i припинення підлягають державній реєстрації. 
Абзацом першим частини першої статті 181 Кодексу встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. 
Частиною четвертою статті 5 Закону № 1952-IV встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. 
Отже, відповідно до законодавства державній реєстрації підлягають права лише на ті споруди, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. 
Водночас, гідротехнічна споруда хоч і є нерухомим об`єктом, проте є лише частиною інженерної інфраструктури, що допомагає здійснювати певні водогосподарські заходи як щодо використання водних ресурсів, так i для захисту від шкідливої дії води.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про меліорацію земель» гідротехнічні споруди є частиною технологічно цілісної інженерної інфраструктури, що входить до складу меліоративної системи.
Відповідно до Методики обстеження i паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування i архітектури від 10.09.1996 № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.10.1996 за № 625/1650, гідротехнічні споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. гідромеханічне та механічне.
З огляду на вищевказане, гідротехнічна споруда не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а лише її складовою частиною, яка відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації. 
При цьому підпунктом 2 пункту 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами), встановлено, що стосовно об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, закінченого будівництвом об`єкта, до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про нерухоме майно: ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор); тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо); загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості площа відповідно до проєктної документації на будівництво); відсоток готовності (для об`єкта будівництва); адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів нерухомості яким присвоєно адресу). 
Враховуючи вищенаведене, державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно правових відносин та якому притаманні характеристики, зазначення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру прав під час проведення державної реєстрації 
Натомість такі об`єкти, як гідротехнічні споруди, не наділені технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV визначені підстави відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, якщо заявлене речове nраво, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону. 
Абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1952-IV встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. 
З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність в позивачки підстав для проведення реєстрації речових прав на спірну гідротехнічну споруду, оскільки заявлене речове право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону.
Щодо аргументів позивачки про те, що при здійсненні камеральної перевірки відповідачем односторонньо та неповністю досліджено приналежність гідротехнічної споруди до нерухомого майна, відносно якого є необхідним здійснення державної реєстрації речового права відповідно до Закону № 1952-IV, суд зазначає наступне.
У нормативно-правових актах, на які посилається позивачка, а саме Класифікатор будівель і споруд НК 018:2023; Додаток А до ДБН В.2.4-3:2010; пункт 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах; стаття 1 Закону України «Про аквакультуру»; пункт 1.9.18 Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд, систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів тощо, відсутнє визначення статусу гідротехнічної споруди (шлюзу) як самостійного об`єкта нерухомого майна з присвоєнням поштової адреси такій споруді. 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. При цьому, у переліку відсутнє найменування «гідротехнічна споруда».
Твердження представника ОСОБА_1 про те, що …термін «гідротехнічна споруда» пов`язаний з конкретним функціональним об`єктом (конструкцією), є узагальнюючою назвою споруд, що використовуються на водних ресурсах, основним же є термін «споруда», суд до уваги не приймає, оскільки термін «споруда» відмінне від терміну «гідротехнічна споруда». Відмінність полягає у призначенні та взаємодії з водним середовищем.
Частиною четвертою статті 5 Закону № 1952-IV чітко встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. 
За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки гідротехнічні споруди є приналежністю головної речі (складовою частиною речі) земельної ділянки, на якій вони розташовані, тому в силу приписів статті 5 Закону № 1952-IV право власності на такі об`єкти, аналогічно як і на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, не підлягають державній реєстрації. 
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 291/255/23.
Суд також не приймає до уваги посилання представника позивачки на лист Міністерства юстиції України від 07.02.2026 № 17064/Б-365/8.4.1, оскільки вказаний лист не спростовує факт порушень порядку державної реєстрації прав державного реєстратора Працювитої О.С., встановлених Комісією за результатами проведення камеральної перевірки та викладених в Акті. Крім цього вказаний лист не містить роз`яснень щодо державної реєстрації гідротехнічних споруд, а містить роз`яснення щодо державної реєстрації цілісного майнового комплексу.
Крім цього суд вважає безпідставними посилання позивачки на постанову Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22, оскільки Верховний Суд від 09.09.2025 у справі № 915/268/24 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22 щодо застосування приписів, зокрема частини четвертої статті п`ятої Закону у контексті того, що інженерна (гідротехнічна) споруда не є частиною чи приналежністю головної речі, тому належить до нерухомого майна щодо якого має проводитись державна реєстрація права, шляхом викладення правової позиції щодо неможливості державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на гідротехнічні споруди. 
Верховний Суд в постанові від 09.09.2025 у справі № 915/268/24 посилається також на постанову Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 918/791/23, у якій зазначено, що гідротехнічна споруда є інженерною спорудою, що виконує допоміжну функцію , а відтак, відповідно до положень статті 186 ЦК України є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі (земельної ділянки) та має наслідувати долю головної речі. 
Також слід звернути увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.03.2025 у справі № 291/255/23 «За змістом статей 186,190,316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ. Отже, розглядаючи відповідні спори, суди мають враховувати, що приналежність до головної речі не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю , якщо інше не встановлено договором або законом (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/8903/16). Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на споруди, що є приналежністю головної речі або складовою частиною речі»
Щодо доводів позивачки про те, що вона діяла на виконання судового рішення суд зазначає, що рішенням Самбірського міськрайонного суду від 01.12.2022 у справі № 452/3432/22 було встановлено лише факт відсутності власника (безхазяйність) майна та передано майно у комунальну власність Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області. Суд не досліджував питання державної реєстрації прав переданого безхазяйного майна та не встановлював підстави для такої реєстрації, визначені Законом № 1952-VI.
Суд також звертає увагу, що резолютивна частина рішення Самбірського міськрайонного суду від 01.12.2022 у справі № 452/3432/22 не містить жодних приписів щодо обов`язкової державної реєстрації, а містить лише припис про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. 
Таким чином, твердження позивачки про те, що відповідачем було проігноровано преюдиційність рішення Самбірського міськрайонного суду від 01.12.2022 у справі № 452/3432/22 судом до уваги не беруться.
Слід також зазначити, що основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом тому їх порушення, яке полягає у недотриманні визначеного законодавством порядку і процедур належної перевірки відповідних фактів, становить загрозу гарантіям непорушності права власності та існуючому правопорядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 37-1 Закону№ 1952-VI за результатами проведення перевірок державних реєстраторів Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, приймає вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.
В свою чергу, пунктом 17 Порядку № 990 передбачено, що у разі виявлення в діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації порушень у сфері державної реєстрації, не передбачених пунктом 16 цього Порядку, застосовується пункт 1 частини другої статті 37-1 Закону № 1952-VI. При цьому строк тимчасового блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до реєстрів не може бути меншим ніж два тижні перевищувати три місяці.
Тимчасове блокування доступу до реєстрів є контрольною функцією, яка застосовується виключно у випадку вчинення державними реєстраторами порушень в процесі вчинення реєстраційних дій. 
Виходячи із вищезазначеного, суд робить висновок про те, що державним реєстратором не виконано належним чином покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим висновки відповідача за наслідками перевірки є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.
При цьому суд враховує, що застосований до ОСОБА_1 оскаржуваним рішенням вид відповідальності у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав строком на 14 (чотирнадцять) днів, є виправданим та співмірним ступеню вчиненого нею порушення, а також достатнім для попередження нових порушень i зловживань у сфері державної реєстрації прав.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскільки за результатами камеральної перевірки у Державному реєстрі прав державного реєстратора ОСОБА_1 , комісією встановлено порушення позивачкою вимог статей 3, 5, 10, 24 Закону, пункту 12 Порядку 1127, а тому відповідачем правомірно прийнято наказ, яким тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 14 (чотирнадцять днів).
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів в повному об`ємі правомірність своїх дій.
Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Щодо судових витрат, то відповідно до ст.139 КАС України такі стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу – відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складене та підписане 06.07.2026.

Суддя  Р.І. Кузан