Справа № 496/888/25
№ провадження 2/495/2760/2026
р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 липня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю. 
за участю секретаря Чибукової О.В. 
особисто позивача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород – Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права на завершення приватизації,
представника відповідача – ОСОБА_2 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області, у якому просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії 0155373, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області від 30 серпня 1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №737 від 30 серпня 1996 року, на право на земельну частку (пай) розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), що знаходиться у КСП «Батьківщина» Білгород-Дністровського району Одеської області виданий ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,1700 га, що розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_2 , масив № НОМЕР_3 на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) враховується в рядку 19 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), вид угіддя: графа 08 (сади). розпочатої у відповідності до розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 649/A-2014 від 17.11.2014 року про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на території Удобненської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
З урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просить суд встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії 0155737, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області від 30 серпня 1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у КСП «Батьківщина» Білгород-Дністровського району Одеської області, виданий на ім`я ОСОБА_3 належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,1700 га, що розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_2 , масив № НОМЕР_3 на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) враховується в рядку 19 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), вид угіддя: графа 08 (сади), розпочатої у відповідності до розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 649/A-2014 від 17.11.2014 про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на території Удобненської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Стислий виклад позиції позивача
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області.
Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно: житловий будинок та земельні ділянки.
Згідно заповіту, посвідченого 22.10.2021 року старостою с. Удобне Маяківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області мати позивачки усе нерухоме та рухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та яке на день смерті буде їй належати заповідала позивачці.
Земельні ділянки належали ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155737, відповідно якого їй належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Батьківщина» розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 
У подальшому цей пай було розділено на 4 окремі ділянки: 0,4369 га, 0,4371 га, 1,451 га та 0,17 га.
13.11.2022 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та на земельні ділянки:
- площею 0,4369 га з кадастровим номером 5120887400:01:004:0848, масив № НОМЕР_5 ділянка № НОМЕР_6 , що розташована на території Удобненської сільської ради Одеського району;
- площею 0,4371 га з кадастровим номером 5120887400:01:004:0849, масив № НОМЕР_5 ділянка № НОМЕР_6 , що розташована на території Удобненської сільської ради Одеського району;
- площею 1.4154 га з кадастровим номером 5120887400:01:002:0144, масив № НОМЕР_7 ділянка № НОМЕР_7 , що розташована на території Удобненської сільської ради Одеського району;
А на земельну ділянку, площею 0, 17 га щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, позивач отримала від нотаріуса лист роз?яснення за №2396/02-14 від 02.08.2024 року, з якого вбачається що їй не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки в сертифікаті невірно зазначено по батькові матері « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_5 » та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку.
Необхідною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є подання спадкоємцем документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому, нотаріусом було рекомендовано звернутися в суд для вирішення питання визнання права власності на спадкове майно.
03.11.2014 мама позивачки зверталась з заявою до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації щодо видачі розпорядження про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення колективної власності колишнього КСП «Батьківщина» Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, орієнтованою площею 0,17 на, що розташована на території Удобненської сільської ради, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_2 , за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (додається).
Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №649/A-2014 від 17.11.2014 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення колективної власності колишнього КСП «Батьківщина» Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, орієнтованою площею 0,17 га, що розташована на території Удобненської сільської ради, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_2 , за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (додається).
Відповідно довідки виконавчого комітету Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №16 від 16.01.2015 року земельна ділянка, загальною площею 0,17 га, яка розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_2 масив № НОМЕР_3 на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ( за межами населеного пункту), згідно земельно-облікових даних за формою звітності №6-3EМ враховується в рядку 19 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) в графі 08 (сади), що відводиться ОСОБА_3 у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №649/A-2014 від 17.11.2014 року на земельну ділянку.
З наданих доказів вбачається, що ОСОБА_3 за життя розпочала приватизацію земельної ділянки, а саме:
- зверталась з заявою до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації щодо видачі розпорядження про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
- Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №649/A-2014 від 17.11.2014 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення.
- земельна ділянка, загальною площею 0,17 га, яка розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_2 масив № НОМЕР_3 на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ( за межами населеного пункту), згідно земельно-облікових даних за формою звітності №6-3ЕМ враховується в рядку 19 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) в графі 08 (сади), відведена ОСОБА_3 у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері, а отже успадкувавши спадкове майно, успадкував право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно.
Реалізувати своє право на оформлення спадкових прав не може у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документа, необхідного для оформлення спадкового майна, що підтверджується листом державного нотаріуса.
Крім того, в наданих документах: розпорядженні Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №649/А-2014 від 17.11.2014 року, довідці виконавчого комітету Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №16 від 16.01.2015 року та довідці відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області №34-1510-0.11-959/15-15 від 02.11.2015 року зазначено, що земельна ділянка відведена ОСОБА_3 .
Тобто при заповненні сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0155737 при написанні по батькові матері допущені помилки, замість по батькові матері « ОСОБА_5 » записано « ОСОБА_4 », тоді як згідно даних свідоцтва про смерть та вищевказаних документах, по батькові матері зазначено - « ОСОБА_5 »
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім?ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Враховуючи викладені обставини справи позивач змушена звернутись до суду з вказаною заявою, так як в іншому порядку реалізувати свої права на спадкування не має можливості.
Відповідач відзив не надав.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
18 лютого 2025 року ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л. прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі; витребувано докази у справі.
24 березня 2025 року до суду на виконання ухвали надійшла копія спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 .
08 липня 2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява.
08 липня 2025 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області прийнято до провадження уточнену позовну заяву.
10 листопада 2025 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.
16 березня 2026 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області справа направлена за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
14 квітня 2026 року ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю.; призначено підготовче засідання.
14 травня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження.
У судовому засіданні позивач наполягала на необхідності задоволення позовної заяви.
Відповідач проти задоволення не заперечував, оскільки позовна заява належним чином обгрунтована; мати позивачки за життя не завершила процедуру приватизації.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 08 грудня 2021 року складено актовий запис № 50./а.с. 12/
Батьками « ОСОБА_6 » є « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_3 »./а.с. 13/
09 червня 1990 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уклали шлюб./а.с. 14/
Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 100 від 21 квітня 2007 року./а.с. 15/
22 листопада 2011 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб./а.с. 16/
ОСОБА_3 на підставі рішення Білгород-Дністровської державної адміністрації від 02 серпня 1996 року № 448/96 видано сертифікат на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСГП «Батьківщина» розміром 2,3 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується копіє відповідного сертифіката серії ОД № 0155737. /а.с. 22/
Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області ОСОБА_1 роз`яснено, що в сертифікаті серії ОД № 0155737 невірно зазначено по батькові матері « ОСОБА_4 », тоді як в свідоцтві про смерть « ОСОБА_5 » та рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку./а.с. 23/
03.11.2014 ОСОБА_3 звернулсь до голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення колективної власності колишнього КСГП «Бітьківщина» Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, орієнтовною площею 0,17 га, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_2 ./а.с. 24/
17 листопада 2014 року розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 649/А-2014 надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на території Удобненської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва./а.с. 25/
Відповідно довідки Удобненської сільської ради від 16.01.2015 земельна ділянка, загальною площею 0,17 га, яка розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_2 масив № НОМЕР_3 на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ( за межами населеного пункту), згідно земельно-облікових даних за формою звітності №6-3ЕМ враховується в рядку 19 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) в графі 08 (сади), відводиться ОСОБА_3 у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 649/А-201 від 17.11.2014./а.с. 27/
Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 02.11.2015, земельна ділянка площею 0,1700 га, яка розташована за адресою: ділянка № НОМЕР_2 , масив № НОМЕР_3 , на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району враховується в рядку 19 9для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), вид угіддя: графа 08 (сади)./а.с. 28/
Відповідно довідки СК «Батьківщина» від 13.10.222 згідно сертифікату НОМЕР_8 , що належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельна ділянка розміром 0,17 га, розташована в масиві 26, ділянка НОМЕР_2 , знаходить в обробітку в СК «Батьківщина»./а.с. 29/
ОСОБА_1 спадщину після ОСОБА_3 прийняла на підставі заяви від 10 травня 2022 року.
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 079441 від 07 жовтня 2004 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 19 березня 2004 року № 337/2004 є власником земельної ділянки площею 2,30 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив № НОМЕР_7 , НОМЕР_5 ділянки № НОМЕР_7 , НОМЕР_6 , цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
ОСОБА_3 усе своє майно заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 22 жовтня 2021 року, посвідченого старостою с. Удобне Маяківської сільської ради. 
13.11.2022 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 та на земельні ділянки:
- площею 0,4369 га з кадастровим номером 5120887400:01:004:0848, масив № НОМЕР_5 ділянка № НОМЕР_6 , що розташована на території Удобненської сільської ради Одеського району;
- площею 0,4371 га з кадастровим номером 5120887400:01:004:0849, масив № НОМЕР_5 ділянка № НОМЕР_6 , що розташована на території Удобненської сільської ради Одеського району;
- площею 1, 4154 га з кадастровим номером 5120887400:01:002:0144, масив № НОМЕР_7 ділянка № НОМЕР_7 , що розташована на території Удобненської сільської ради Одеського району.
Державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області роз`яснено ОСОБА_1 право звернення до суду з питанням підтвердження права власності ОСОБА_3 на право на земельну частку (пай) розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах, або визнання права власності в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах./а.с. 38-110/
Нормативне обґрунтування
Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.
Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 було визначено право на приватизацію земель, що знаходяться у користуванні сільськогосподарських підприємств та організацій, шляхом передачі цих земель у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам та у приватну власність тих, хто її обробляє. 
Організаціям землеустрою рекомендовано здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості), а кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.
Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.
Указом Президента України від 08 серпня 1995 № 720/95 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників.
Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають , зокрема громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. (ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
Відповідно до п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі – ЗК України) громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Відповідно ж до редакції ст. 3 вищевказаного Закону (у редакції чинній станом на 2014 рік) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. 
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). 
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). 
У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). 
Крім того, статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).
Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.
У разі якщо до 01 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.
Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2028 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. 
Оцінка аргументів сторін, висновки суду
Щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документа
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зі змінами від 25.05.1998 року, у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх установлення.
Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.
Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.
Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.
Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідні заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту.
З матеріалів справи встановлено, що становлення акту належності правовстановлюючого документа необхідно позивачці для оформлення права на спадщину за законом.
Належність сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0155373, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області від 30 серпня 1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №737 від 30 серпня 1996 року, на право на земельну частку (пай) розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), що знаходиться у КСГП «Батьківщина» Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується наданими позивачкою доказами.
Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину за померлою ОСОБА_3 , однак через помилку у написанні по-батькові матері ОСОБА_3 у сертифікаті на право на земельну частку (пай), у позасудовому порядку позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, іншого порядку встановлення факту не визначено, позовна заява ОСОБА_1 в частині встановлення факту підлягає задоволенню.
Щодо визнання права на завершення приватизації
Звертаючись до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки позивачка посилається на те, що її матір`ю ОСОБА_3 за життя розпочато приватизацію земельної ділянки, оскілки остання зверталась з заявою до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації щодо видачі розпорядження про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Крім того, Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №649/A-2014 від 17.11.2014 року їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення.
Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено наступне. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року № 350/67/15-ц, на яку посилається і позивач у позовній заяві, зазначається: «частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.
ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 ЗК України)».
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19, від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20.
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18) вказано, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.
У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18) зазначено, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.
Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 65/7603/22.
Тобто, визнанню права на завершення приватизації у судовому порядку має передувати ряд обставин: початок громадянином процедури приватизації земельної ділянки; смерть громадянина, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію; наявність спадкоємців; відмова компетентного органу таким спадкоємцям.
На підставі повно та всебічно досліджених доказів, надаючи оцінку їх належності, доступності, допустимості та у їх логічному взаємозв`язку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, та норми чинного законодавства, що підлягають до правозастосування до даних фактичних обставин справи, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223 ЦК України, ст.ст. 293, 310-314, 354 ЦПК України, - 
УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права на завершення приватизації – задовольнити частково.
Встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії 0155737, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області від 30 серпня 1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) розміром 2,3 га в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у КСГП «Батьківщина» Білгород-Дністровського району Одеської області, виданий на ім`я ОСОБА_3 , належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні частини позовних вимог щодо визнання права на завершення приватизації – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області, ЄДРПОУ 04377747, адреса: 67654, с. Маяки, вул. Богачева, 99, Одеського району, Одеської області.
Повний текст рішення складений 16 липня 2026 року.
Суддя