СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2026 року Справа № 480/2274/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2274/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа - Головне управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" (далі - позивач), через представника Коміссарову Л.М. звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 957-р/пл про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
- зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про припинення дії ліцензії № 18220314202400053 на право роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального про ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 18220314202400053, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» (код ЄДРПОУ 38584699).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним у зв`язку з несплатою авансового внеску з податку на прибуток підприємств.
Зазначає, що Законом України від 10.10.2024 № 4015-ІХ з 01.12.2024 запроваджено обов`язок платників податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація про яке внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального. При цьому, на думку позивача, положення Податкового кодексу України не ставлять виникнення такого обов`язку у залежність від фактичного здійснення реалізації пального чи отримання доходу.
Разом з тим позивач вважає, що запровадження обов`язку сплачувати фіксований авансовий внесок незалежно від результатів господарської діяльності суперечить загальним засадам оподаткування податком на прибуток, визначеним статтею 136 Податкового кодексу України, та створює нерівні умови для суб`єктів господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним.
Крім того, позивач зазначає, що зміни, внесені Законом № 4015-ІХ, не відповідають Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини, оскільки покладають однаковий фінансовий обов`язок на всіх ліцензіатів незалежно від обсягів їх діяльності, доходів чи прибутку, що, на його думку, порушує принципи пропорційності.
Позивач також зазначає, що за результатами господарської діяльності у 2024 році підприємство отримало збитки, оскільки належні йому автозаправні станції розташовані у прикордонній зоні та зоні бойових дій. На думку позивача, встановлений Податковим кодексом України обов`язок сплачувати авансові внески з податку на прибуток незалежно від отримання доходу чи прибутку суперечить правовій природі податку на прибуток та порядку його обчислення. Крім того, позивач вважає, що такі законодавчі зміни ставлять суб`єктів господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, у нерівне становище порівняно з іншими платниками податку на прибуток, які сплачують його на загальних підставах, що, на його думку, має дискримінаційний характер та не відповідає вимогам Конституції України.
З огляду на викладене позивач вважає, що рішення відповідача про припинення дії ліцензії є протиправним, а тому просить суд визнати його протиправним та скасувати.
Ухвалою суду від 25.03.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.
Ухвалою суду від 25.03.2025 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" про забезпечення позову - відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2025 по справі № 480/2274/25 скасовано ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року по справі №480/2274/25 та задоволено заяву ТОВ «Дорпостач» про забезпечення позову. Суд зупинив дію рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 957-р/пл про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, що була видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» за реєстраційним номером 18220314202400053 з терміном дії з 14.05.2024 до 14.05.2029 за адресою місця торгівлі: Сумська область, Шосткинський район, м.Шостка, вул. Слобідська до завершення розгляду цієї справи судом та набранням рішенням суду законної сили.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.36-73), у якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що згідно п. 137.12 ст. 137 ПК України з урахуванням змін, внесених Законом України від 10 жовтня 2024 року №4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, зобов`язані сплачувати щомісяця не пізніше двадцятого числа поточного місяця авансові внески з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця. Авансові внески та податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, визначаються у порядку, передбаченому п. 141.14 ст. 141 ПК України.
Підпунктом 141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України визначено, що авансовий внесок з податку на прибуток підприємств сплачується за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця зокрема у розмірі 60 тис. грн. за кожне місце, крім випадків, передбачених підпунктами «б» і «в» п.п. 141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України.
Зауважує, що Закон України від 10 жовтня 2024 року №4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» є чинним та неконституційним в установленому законом порядку не визнавався.
Крім того вказує, що з 01 січня 2025 року набрали чинності вимоги статті 46 Закону України від 18 червня 2024 року №3817 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» , зокрема доповнено перелік підстав для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зокрема пункту 46 частини 2: "несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного пунктом 141.14 статті 141 ПК України за податковий (звітний) період".
Стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
До Головного управлінням ДПС у Сумській області 03.03.2025 з вх. №739/7 надійшов лист Головного управління ДПС у Чернігівській області від 03.03.2025 №317/7/25-01- 04-06-04 з повідомленням про несплату авансових внесків податку на прибуток Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» за місця роздрібної торгівлі пальним.
За даними відповідача, станом на 03.03.2025 позивач мав чинну ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 18220314202400053 за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка, вул. Слобідська, АЗС. Таким чином, у зв`язку з надходженням інформації про несплату авансових внесків з податку на прибуток відповідач вважає, що рішення про припинення дії зазначеної ліцензії прийнято на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник додатково наголосив на обґрунтованості позовних вимог (а.с. 78-92).
Ухвалою суду від 22.04.2025 клопотання представника Головного управління ДПС у Сумській області про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі в розгляді справи № 480/2274/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління ДПС у Чернігівській області, встановлено строк для надання пояснень щодо позову.
Копія ухвали суду від 22.04.2025 була направлена відповідачем через підсистему "Електронний суд" та отримана ними 22.04.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.107).
Головне управління ДПС у Чернігівській області правом на подання пояснень не скористалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області.
З метою здійснення виду своєї господарської діяльності (роздрібна торгівля пальним-47.30) позивач у встановленому порядку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 18220314202400053), терміном дії з 14.05.2024 по 14.05.2029, за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка, вул. Слобідська, АЗС (а.с.7).
До Головного управлінням ДПС у Сумській області 03.03.2025 з вх. №739/7 надійшов лист Головного управління ДПС у Чернігівській області від 03.03.2025 №317/7/25-01- 04-06-04 з повідомленням про несплату авансових внесків податку на прибуток Товариством з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» за місця роздрібної торгівлі пальним (а.с.43).
Згідно з витягом з розпорядження в.о. заступника начальника ГУ ДПС у Сумській області від 05.03.2025 №957-р/пл (а.с.9) зобов`язано ГУ ДПС у Сумській області припинити ліцензію реєстраційний номер 18220314202400053.
Головним управлінням у Сумській області було прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 05.03.2025 № 957-р/пл (а.с.8).
Дія вказаної ліцензії була припинена на підставі пункту 46 частини другої статті 46 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку несплатою авансового внеску з податку на прибуток.
Не погоджуючись з рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України, визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18.06.2024 №3817-ІХ (далі - Закон №3817-ІХ).
Згідно з положеннями статті 1 Закону №3817-ІХ ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Відповідно до ч. 6 ст. 41 Закону №3817-ІХ ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним надаються та їхня дія припиняється органами ліцензування - територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Як свідчать матеріали справи, з метою здійснення виду своєї господарської діяльності позивач у встановленому порядку отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 18220314202400053), терміном дії з 14.05.2024 по 14.05.2029, за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка вул. Слобідська, АЗС.
Згідно з витягом з розпорядження в.о. заступника начальника ГУ ДПС у Сумській області від 05.03.2025 №957-р/пл (а.с.9) зобов`язано ГУ ДПС у Сумській області припинити ліцензію реєстраційний номер 18220314202400053.
Як наслідок, Головним управлінням у Сумській області було прийнято рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності від 05.03.2025 № 957-р/пл (а.с.8).
Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню на предмет його відповідності критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує наступне.
Дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (частина перша статті 46 Закону №3817-IX).
Підставами для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, зокрема, несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного пунктом 141.14 статті 141 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період, або авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного підпунктом 177.5.11 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період (пункт 46 частини другої статті 46 Закону №3817-IX).
У відповідності до частини третьої статті 46 Закону №3817-IX у рішенні про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності зазначаються:
1) реквізити (номер і дата) рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (дата у форматі РРММДД);
2) найменування та код органу ліцензування, що прийняв рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
3) реєстраційний номер ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, дія якої припинена;
4) вид ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, дія якої припинена;
5) реквізити суб`єкта господарювання, зокрема, для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ;
6) підстава/підстави та опис підстав (обґрунтування) для прийняття рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності із зазначенням відповідного пункту частини другої цієї статті;
7) строк набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
8) строк і порядок оскарження рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (у тому числі найменування та місцезнаходження податкового органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов).
На рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності накладається кваліфікована електронна печатка податкового органу.
За приписами частини четвертої статті 46 Закону №3817-IX рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності приймається:
1) протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання податковим органом відповідних документів (у тому числі рішення суду) та/або виявлення даних/відомостей, що є підставою для припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності згідно з частиною другою цієї статті;
2) у разі припинення дії ліцензії за результатами перевірки податкового органу - не раніше одинадцятого робочого дня за днем направлення суб`єкту господарювання акта такої перевірки;
3) у разі припинення дії ліцензії за заявою суб`єкта господарювання - не пізніше 20 робочих днів з дня, наступного за днем отримання такої заяви органом ліцензування.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач припинив дію ліцензії на підставі пункту 46 частини другої статті 46 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку несплатою авансового внеску з податку на прибуток.
Так, з 01 січня 2025 року набрали чинності вимоги статті 46 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», якими доповнено перелік підстав для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зокрема пункту 46 частини другої: «несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного пунктом 141.14 статті 141 ПК України за податковий (звітний) період».
Відповідно до п.134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього кодексу.
У свою чергу, Законом України від 10.10.2024 № 4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану», зокрема, з 01.12.2024 передбачено сплату авансових внесків з податку на прибуток підприємств платниками податку за місця роздрібної торгівлі пальним.
У силу вимог п.137.12 ст. 137 ПК України платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, зобов`язані сплачувати авансові внески з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця. Авансові внески та податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, визначаються у порядку, передбаченому п.141.14 ст. 141 ПК України.
Так, відповідно до п.п.141.14.1 п. 141.14 ст. 141 ПК України платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, сплачують щомісяця не пізніше двадцятого числа поточного місяця авансовий внесок з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця, у розмірі, визначеному п.п.141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України.
Терміни «роздрібна торгівля пальним», «місце роздрібної торгівлі пальним» вживаються у значеннях, наведених у Законі України від 18 червня 2024 року № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначає такі поняття, зокрема: місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
У відповідності до статті 15 вказаного Закону зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Підпунктом 141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України визначено, що авансовий внесок з податку на прибуток підприємств сплачується за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця:
а) у розмірі 60 тис. грн. за кожне місце, крім випадків, передбачених підпунктами «б» і «в» п.п.141.14.2 п. 141.14 ст. 141 ПК України;
б) для місця роздрібної торгівлі пальним, на якому здійснюється реалізація виключно скрапленого газу, у розмірі 30 тис. грн. за кожне місце;
в) для місця роздрібної торгівлі пальним, на якому здійснюється реалізація кількох видів пального і при цьому частка реалізації скрапленого газу в літрах, приведених до температури 15 C у загальному обсязі реалізованого протягом попереднього місяця пального, становить 50 і більше відсотків, у розмірі 45 тис. грн. за кожне місце.
Згідно з п.п.141.14.3 п. 141.14 ст. 141 ПК України авансові внески з податку на прибуток підприємств, сплачені відповідно до п.141.4 ст. 141 ПК України, є невід`ємною частиною податку на прибуток.
Сплачена протягом звітного (податкового) періоду сума авансових внесків з податку на прибуток підприємств зменшує податкові зобов`язання з податку на прибуток підприємств, розраховані за результатами такого звітного (податкового) періоду за базовою (основною) ставкою, визначеною ст. 136 ПК України, у сумі, що не перевищує суму нарахованого податкового зобов`язання за такий податковий (звітний) період.
У разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного (податкового) року, перевищує суму нарахованого податкового зобов`язання за такий податковий (звітний) рік, сума такого перевищення не переноситься у зменшення податкових зобов`язань наступних податкових (звітних) періодів.
Сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток не підлягає поверненню платнику податку як надміру та/або помилково сплачені податкові зобов`язання, не може бути зарахована в рахунок інших податків і зборів (обов`язкових платежів) та на неї не поширюється дія положення ст. 43 ПК України.
У відповідності до п.п.141.14.4 п. 141.14 ст. 141 ПК України грошове зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств вважається узгодженим у момент виникнення такого зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою п.п.141.14.1 п.141.4 ст. 141 ПК України для граничного строку сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємств до відповідного бюджету.
У разі якщо платник податку не сплачує узгоджену суму авансового внеску з податку на прибуток підприємств протягом строку, визначеного п.п.141.14.1 п. 141.14 ст. 141 ПК України, такий платник податків притягається до відповідальності у вигляді штрафу в розмірах, визначенихст. 124 ПК України.
Згідно з п.124.1 ст. 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених у Кодексі, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Таким чином, нормами чинного законодавства, а саме ПК України та Законом №3817-IX, за порушення, вчинене суб`єктом господарювання, несплату авансового внеску з податку на прибуток підприємств передбачено два види відповідальності: притягнення до відповідальності у вигляді штрафу та прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Водночас, відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно із пунктом 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу; обліку та моніторингу діяльності фінансових агентів відповідно до статті 39-3цього Кодексу.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.1. п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Слід зазначити, що Законом № 4015-ІХ підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 доповнено абзацом чотирнадцятим, а саме предметом камеральної перевірки є: 12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу.
Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. (абзац 1 пункту 86.1 статті 86 ПК України).
З аналізу викладеного вбачається, що дія ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії такої ліцензії у зв`язку з несплатою суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств визначеного пунктом 141.14 статті 141 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період. Податковий орган проводить камеральну перевірку щодо питання своєчасності та повноти сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 ПК України.
Відтак, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях позивача в обов`язковому порядку необхідно встановити факт несплати авансового внеску з податку на прибуток підприємств, тобто провести камеральну перевірку.
У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
До спірних правовідносин підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.
Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).
Однак, належних доказів проведення перевірки позивача та надсилання акту перевірки позивачу відповідачем до суду не надано, що свідчить про протиправність рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 957-р/пл про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
У той же час, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про припинення дії ліцензії № 18220314202400053 на право роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального про ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №18220314202400053, яка видана Товариству з обмеженою відповідальністю «Дорпостач», задоволенню не підлягають, так як за нормами Закону №3817-IX у разі судового оскарження рішення про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення вносяться посадовою особою відповідного податкового органу до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня за днем отримання таким податковим органом рішення суду, яке набрало законної сили та прийняте на користь ліцензіата.
Відтак, оскільки позивачем не надано доказів, які б давали можливість стверджувати, що відповідач при отриманні рішення прийнятого на користь позивача, яке набрало законної сили не внесе до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права чи інтереси особи, а не ті, що можливо будуть порушені у майбутньому, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Стосовно інших посилань відзиву/позову, то суд зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позовної заяви отримали достатню оцінку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, що документально підтверджується квитанцією про сплату від 21.03.2025 (а.с.10).
Враховуючи зазначене, судовий збір у розмірі 2422,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області, як суб`єкта, що прийняв оскаржуване рішення. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" до Головного управління ДПС у Сумській області, третя особа- Головне управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 05.03.2025 № 957-р/пл про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за номером 18220314202400053 за адресою: Сумська область, Шосткинський район, м. Шостка, вул. Слобідська, АЗС.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" (вул. Шевченка, 29, с. Горбове, Новгород-Сіверський р-н, Чернігівська обл.,16062, код ЄДРПОУ 38584699) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 43995469) судовий збір у розмірі 2422,20 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.А. Прилипчук