Справа №718/476/26 
Провадження №2/718/222/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2026 року м. Кіцмань Чернівецька область
Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого-судді    Мінів О.І.
секретаря судових засідань  Анучкіної О.З.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу № 718/476/26 за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук Павло Васильович до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства,
за участю учасників провадження:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача Маковійчука П.В.
третя особа: Телетій Н.І.,
В С Т А Н О В И В :
Стислий виклад позиції позивача 
У лютому 2026 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маковійчук П.В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України про визнання батьківства.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 15 лютого 2023 року підтримував близькі стосунки з ОСОБА_3 , а з 12.08.2023 року перебували в фактичних шлюбних стосунках, на сьогодні проживають однією сім`єю в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_4 . Народження дитини зареєстровано 19.03.2024 року у Кіцманському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а/з №24. Реєстрація народження дитини проведена у відповідності до ч.2 ст.122 СК України і в свідоцтві про народження дитини в графі «батько» записано відповідача – ОСОБА_5 , та як дитина народжена до спливу 10 місяців після припинення шлюбу.
Вказує, що з 28.02.2020 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.06.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
Зазначає, що позивач є батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та бажає, щоб його було визнано батьком дочки. Згідно Висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 11.02.2026 року №52120 наданого ТОВ «Мама Папа», ймовірність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологіччним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рамках проведенного дослідження, складає 99,999999997%.
Посилається на те, що відповідачу відомо, що в них народилася дитина, а також відомо, що він записаний її батьком. Однак, в позасудовому порядку відповідач не бажає врегулювати даний спір. 
Відтак ОСОБА_1 змушений звернутись за захистом своїх прав до суду з даним позовом, просить визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та виключити з актового запису від 19.03.2024 р. за №24 про народження ОСОБА_4 , складеного Кіцманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відомості про батька ОСОБА_2 , і внести до цього ж актового запису відомості про батька – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Драчинці Кіцманського району Чернівецької області, мешканця с.Драчинці Кіцманського району Чернівецької області, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » по батькові дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».
Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. 
Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи.
Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.03.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, засідання призначено на 09.04.2026 (а.с.54), яке відкладено на 01.05.2026.
Підготовче засідання відклалося для виклику відповідача в судове засідання через оголошення на сайті «Судової влади» на 09.06.2026.
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.06.2026 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01.07.2026 (а.с.177), яке відкладено на 27.07.2026, у зв`язку із повторною неявкою відповідача.
21.07.2026 третя особа – начальник відділу Кіцманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області скерувала до суду заяву про розгляд справи без присутності представника відділу.(а.с.182)
27.07.2026 в судовому засіданні судом ухвалено здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про засідання, не з`явився в судове засідання, не подав відзив, клопотань про відкладення не подав, а позивач не заперечує проти такого розгляду.
Позиція сторін в судовому засіданні.
Позивач  ОСОБА_1  27.07.2026  в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, та пояснив, що з ОСОБА_11 почали зустрічатися з лютого 2023 року, коли вона ще перебувала в шлюбі із ОСОБА_2 , однак їх шлюб носив формальний характер. Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 24.02.2026 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Емілія є його дочкою і він бажає визнати своє батьківство. Протягом першого року не звертався щодо визнання батьківства, оскільки впорядковував військово облікові документи. В м.Чернівцях він звернувся до медичної установи «Юзко клінік» для проведення молекулярно-генетичної експертизи, його порекомендували ТОВ «Мамапапа», які спеціалізуються з данного питання, установа має відповідну ліцензію, а есксперт – кваліфікацію. В нього та дочки були відібрані зразки крові в м.Чернівцях та скеровані в м.Київ, а згодом він отримав позитивний висновок молекулярно-генетичного дослідження про те, що він являється батьком дитини Емілії на 99,99%. Він вважає даний висновок експертизи належним доказом у справі про його батьківство, і не вбачає підстав повторно призначати експертизу для перевірки відмостей. Позивач вважає, що строк позовної давності ним не пропущено. Позивач зазначив, що єдиним достовірним доказом його батьківства є висновок. Просить позов задоволити повністю. 
Представник позивача адвокат Маковійчук П.В. у судовому засіданні 27.07.2026 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив суду, що сторонни з 2023 року зустрічалися та підтримували стосунки, в 2024 році народилася в них дочка. На час народження дитини не пройшло 10 місяців після розірвання шлюбу з відповідачем, а тому запис про народження дитини здійснено в порядку ст.103 СК. Провели експертизу в Медико-генетичному центрі «Мама Папа», результат 99,9% ОСОБА_1 є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Третя особа: ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримала позов повністю. Пояснила, що проживає разом з чоловіком, донькою і батьками позивача у с.Драчинці. Дитина поки що ніде не зареєстрована, оскільки не впорядковані ще всі документи. ОСОБА_1 є біологічним батьком дочки ОСОБА_6 . З колишнім чоловіком ОСОБА_2 вже багато років не спілкується, не підтримують жодних зв`язків. 
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, що підтверджується оголошенням про виклик розміщений на сайті «Судова влада». Тому суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення, що не суперечить ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення)
Заслухавши пояснення позивача, його представника, третю особу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно із заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.06.2023 року, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 розірвано. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.02.2020 по 08.07.2023 року (а.с.6-7)
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 19.03.2024 року Кіцманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівеькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач - ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_3 є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5)
Відповідно до Акта №3 обстеження матеріально - побутових умов (без дати), складеного комісією у складі: ст. інспектора організаційно-кадрової роботи Мамаївської сільської ради Грушко Я. та ст.інспектором загального відділу аппарату Мамаївської сільської ради Урсуляк М., до складу сімї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 входять: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.9)
Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 24 лютого 2026 року, про що відділом реєстрації Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області складено актовий запис №1. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 ». (а.с.65)
Норми права, які застосував суд та оцінка суду.
Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Щаслива сім`я, як правило, не має потреби в тому, щоб закон втручався в її справи.
Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Згідно частини другої статті 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
А згідно ч.3 ст.122 СК України, подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.
Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
Положеннями ст. 133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Водночас, згідно з приписами частини першої статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18).
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року).
Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.
На доведення заявлених позовних вимог позивачем надано єдиний доказ – Висновок молекулярно – генетичного експертного дослідження №52120 від 11.02.2026 медико-генетичного центру «Мама Папа», згідно якого ймовірність того, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рамках проведеного дослідження складає 99, 999999997%. (а.с.10-39)
До вищевказаного висновку молекулярно-генетичної експертизи №52120 позивачем надано Витяг з відомостей бази даних Ліцензійного реєстру МОЗ України суб`єктів господарювання, які проводять господарську діяльність з медичної практики Товариство з обмеженою відповідальністю «Мама Папа» місцезнаходження: м.Київ, вул.Тарасівська,2/21), рішення про видачу ліцензії від 03.11.2016 №1168, в якого зазначені спеціальності: організація і управління охороною здоров`я, дерматовенерологія, терапія, генетика медична, ревматологія, кардіологія, ендокринологія, неврологія, клінічна лабораторна діагностика, спеціальність молодших спеціалістів з медичною освітою, сестринська справ. 
З наданого Витягу не вбачається, що Медико-генетичний центр «МамаПапа» має статус експертної установи, тобто у суду відсутні підстави вважати, що даний центр належить до суб`єктів судово-експертної діяльності. 
В той же час, Висновок молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «Мама Папа» від 11.02.2026 року № 52120 підготовлений та підписаний завідуючою лабораторії ТОВ «Мама Папа» Савельєвою М.В., а також директором ТОВ «Мама Папа» Савельєвим Д.Л. 
Отже, позивач не навів доказів того, що завідуюча лабораторією Савельєва М.В. є атестованим судовим експертом, як і не довів того, що ТОВ «МГЦ «Мама Папа» належить до суб`єктів судово-експертної діяльності.
При цьому відповідно до положень статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експерти.
Статтею 9 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що атестовані відповідно до цього закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.
За положеннями ч. 1,3 статті 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до частини 1,3,4 розділу 3 Інструкції «Про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3505/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 07.09.2015 № 1659/5), обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз.
У письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.
Судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність тільки з тих видів судових експертиз і експертних спеціальностей, які зазначені у свідоцтві про присвоєння кваліфікації судового експерта.
З матеріалів справи вбачається, що лабораторний процес та формування висновку молекулярно-генетичної експертизи доручено завідуючій клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «Мама Папа» ОСОБА_14 , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія», спеціалізацією «Генетика», Диплом магістра з відзнакою Київського національного університету ім..Т.Шевченка від 13.12.2019, досвід виконання молекулярно-генетичних експертиз з 2020 року.
Однак будь-яких даних про те, що ОСОБА_14 атестована відповідно до Закону України «Про судову експертизу» та отримала свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, матеріали справи та наданий висновок не містить. Станом на дату виконання експертизи та на дату ухвалення рішення   ОСОБА_14 не включена до Реєстру атестованих судових експертів.
Суд не може брати до уваги наявний висновок молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «Мама Папа» від 11.02.2026 року № 52120, вважає його недостовірним, скільки такий висновок у розумінні статті 102 ЦПК України не може вважатися беззаперечним доказом факту батьківства ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Статтею 103 ЦПК України унормовано, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертних, додаткову чи повторну експертизу.
При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
Так, судом двічі (в підготовчому та в судовому засіданні) роз`яснювалось сторонам право заявити клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи щодо визначення батьківства дитини до спеціалізованої експертної установи. 
Проте, позивач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення судової експертизи експертною установою, щоб підтвердити своє батьківство відносно дитини ОСОБА_4 .
Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем не доведено суду, не стверджено належними, достовірними та допустимими доказами факт його біологічного батьківства щодо малолітньої ОСОБА_4 , батьком якої являється відповідач по справі ОСОБА_2 .
Сімейним кодексом України встановлена презумпція шлюбного батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Позивачем не ставилося питання про виклик і допит свідків, призначення судом генетичної експертизи, не надано будь-яких письмових або речових доказів, які б давали суду можливість дійти висновку про обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог.
З огляду на вищевказані обставини, вимоги позову ОСОБА_1 є недоведеними, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, підстав для задоволення даного позову суд не вбачає.
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
У позові  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук Павло Васильович, до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства - відмовити повністю.
Заочне рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Кіцманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (місцезнаходження: вул.Незалежності, 83, м.Кіцмань, Чернівецького району Чернівецької області)
Повний текст рішення виготовлено 03.08.2026.

Суддя: О.І. Мінів