ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 340/21/24
адміністративне провадження № К/990/44962/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Рибачука А.І., Бучик А.Ю., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року, постановлену у складі судді Панової Г.В., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Чаку Є.В. (доповідач), Сорочка Є.О., Коротких А.Ю., у справі за позовом заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таурус Інфініті», про визнання протиправними дій, скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу та визнання недійсним дозволу,
УСТАНОВИВ:
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
I.I. Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2023 року заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури (далі - також прокурор, позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин (далі - також Держгеонадра, Державна комісія, ДКЗ відповідно, відповідачі), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Таурус Інфініті» (далі - також ТОВ «Таурус Інфініті», Товариство, третя особа), у якому просив:
- визнати протиправними дії Державної комісії України по запасах корисних копалин та Державної служби геології та надр України щодо розгляду матеріалів попередньої геолого-економічної оцінки запасів та ресурсів танталових руд ділянки Мостове рудної зони 3 у Новомиргородському та Маловисківському районах Кіровоградської області;
- скасувати рішення засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин, оформлене протоколом № 4782-ДСК від 16 травня 2019 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 340 від 16 вересня 2019 року в частині надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Таурус Інфініті» спеціального дозволу на користування надрами;
- визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами № 6372 від 25 вересня 2019 року, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Таурус Інфініті», вид користування - видобування, мета користування - видобування танталових руд родовища ділянка Мостове (рудна зона 3) (далі - також спірні, оскаржені рішення, наказ та дозвіл).
І.ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу від 21 квітня 2025 року, якою позовну заяву прокурора залишив без розгляду у зв`язку з пропуском прокурором встановленого законом строку звернення до суду й відсутності поважних підстав для його поновлення. Зазначена ухвала, після перегляду справи в апеляційному порядку, залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року.
3. Ухвалюючи такі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відлік строку, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду з позовом у справі, яка розглядається, розпочався у серпні 2021 року - з часу, коли органи прокуратури дізналась або мали можливість дізнатись про наявність підстав для здійснення представництва в суді інтересів держави у спірних правовідносинах.
4. Установивши, що позовна заява у справі, яка розглядається, подана поза межами наведеного строку, суди зауважили, що прокурор не навів обґрунтувань поважності причин пропуску такого строку й не надав доказів на підтвердження існування об`єктивних обставин, що перешкоджали йому своєчасно звернутись до Держгеонадра з метою з`ясування підстав для захисту інтересів держави, порушених, на думку позивача, внаслідок прийняття оспорених у цій справі рішення, наказу та спеціального дозволу на користування надрами.
5. У оскаржених судових рішеннях також відзначено, що відсутність доказів вчинення прокурором відповідних дій для з`ясування обставин прийняття вищезгаданих адміністративних актів відповідачами після отримання ним відомостей стосовно підстав надання ТОВ «Таурус Інфініті» спеціального дозволу на користування надрами свідчить про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.
6. Враховуючи значний пропуск строку звернення до суду та недоведеність прокурором поважності причин, якими це обумовлено, суди констатували відсутність підстав для поновлення такого строку й виснували, що поданий прокурором позов належить залишити без розгляду відповідно до частини четвертої статті 123 та пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
I.III. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, прокурор подав касаційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Суди з`ясували, що у липні 2019 року ТОВ «Таурус Інфініті» подало до Державної служби геології та надр України заяву про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону та документи, згідно з переліком відповідно до Додатку № 2 до Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, зокрема, протокол ДКЗ № 4782-ДСК від 16 травня 2019 року.
9. Зазначений протокол ДКЗ прийнято за результатом розгляду поданих підприємством матеріалів, а саме - Звіту «Попередня геолого-економічна оцінка ділянки танталових руд Мостове у межах рудної зони 3, розташованої в Кіровоградській області».
10. Підставою складання Звіту «Попередня геолого-економічна оцінка ділянки танталових руд Мостове у межах рудної зони 3, розташованої в Кіровоградській області» стала Форма № 3-гр (державний реєстраційний номер РДГВН № У-18-406/1 від 18 грудня 2018 року), подана ТОВ «Таурус Інфініті» до Державної служби геології та надр України для державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр відповідно до норм чинного законодавства.
11. 25 вересня 2019 року ТОВ «Таурус Інфініті» виданий спеціальний дозвіл на користування надрами № 6372.
12. Електронна версія протоколу ДКЗ № 4782-ДСК від 16 травня 2019 року у форматі.pdf була розміщена у відкритому доступі в мережі Інтернет.
13. Надалі, пунктами 1, 2, 5 рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі - також РНБО) від 19 березня 2021 року, введеного в дію Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 122/2021, рекомендовано Офісу Генерального прокурора разом з іншими правоохоронними органами вжити додаткових заходів щодо виявлення й розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування.
14. Офісом Генерального прокурора надіслано на адресу Держгеонадра лист від 01 червня 2021 року № 12/2-35/Вих/21, в якому зазначено, що Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 122/2021 затверджено рішення Ради національної безпеки і оборони України «Щодо стану справ у сфері надрокористування» від 19 березня 2021 року, яким Держгеонадра визначено одним із виконавців передбачених заходів.
15. Офісу Генерального прокурора разом з іншими правоохоронними органами рекомендовано вжити додаткових заходів щодо виявлення і розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування. З урахуванням викладеного Офіс Генерального прокурора просив у строк до 17 червня 2021 року надати перелік суб`єктів господарювання у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, які, зокрема, поза аукціоном отримали спеціальні дозволи на користування надрами, у тому числі за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки.
16. Листом від 17 червня 2021 року № 9897/01/02-21 Держгеонадра надала Офісу Генерального прокурора вищевказаний перелік суб`єктів господарювання. При цьому, серед цього переліку містилася інформація щодо ТОВ «Таурус Інфініті».
17. Отримавши перелік суб`єктів господарювання, яким надано дозволи на спеціальне користування надрами у такий спосіб, Офіс Генерального прокурора розіслав керівникам обласних прокуратур лист-орієнтування про вжиття заходів на захист інтересів держави у сфері охорони та раціонального використання надр від 31 серпня 2021 року № 12/2-320ВИХ-514ОКВ-21.
18. Також судами встановлено, що згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2023 року було зареєстровано кримінальне провадження № 42023000000000708 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України службовими особами Держгеонадра, які внаслідок своєї недбалості, тобто неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, та всупереч вимогам законодавства видали спеціальні дозволи на користування надрами суб`єктам господарювання, які не мали права їх отримувати без проведення аукціонів, що призвело до завдання істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави у вигляді ненадходження до бюджету грошових коштів, які могли бути отримані у разі надання спеціальних дозволів на користування надрами на конкурентних засадах.
19. 21 грудня 2023 року прокурора ознайомлено з матеріалами кримінального провадження документи та отримано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023000000000708.
20. Вважаючи, що внаслідок видання відповідачами спірних рішення, наказу та дозволу порушені інтереси держави у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, прокурор звернувся до суду з цим позовом.
III. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
21. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі абзацу шостого частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права) та частини першої статті 353 цього ж Кодексу (неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі).
22. В обґрунтуванні наведених підстав касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень, позивач покликається на те, що за висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеними у постанові від 20 жовтня 2025 року у справі № 320/39008/23, питання про початок перебігу тримісячного строку для звернення прокурора до суду з позовом має вирішуватися з урахуванням особливостей правового статусу прокурора як суб`єкта, який представляє інтереси держави. Такий строк починається не з моменту оприлюднення відповідного акта суб`єкта владних повноважень, а з моменту, коли прокурор дізнався або повинен був дізнатися про порушення інтересів держави.
23. Зазначає, що подібна правова позиція сформульована й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21, у якій звернута увага на те, що у випадку звернення прокурора до суду від імені держави, перебіг строку звернення до суду починається з моменту, коли про порушення стало відомо прокурору.
24. У світлі вищезгаданих правових позицій Верховного Суду щодо обчислення строку звернення до суду прокурора з позовом стосовно захисту інтересів держави, позивач зазначає, що підстави для звернення до суду у справі, яка розглядається, виникли після отримання Новоукраїнською окружною прокуратурою інформації та копій документів, зокрема, оскаржених протоколу та спеціального дозволу на користування надрами.
25. На думку прокурора, суди попередніх інстанцій, залишаючи поданий ним позов без розгляду, вищезазначеного не врахували, а наведений у оскаржених судових рішеннях висновок про те, що про наявність підстав для представництва та захисту інтересів держави він повинен був дізнатися ще у 2021 році, скаржник вважає помилковим і таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи.
26. Зокрема, прокурор стверджує, що рішення РНБО від 19 березня 2021 року, введене в дію Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 122/2021, не містило конкретних відомостей про відповідні правопорушення, носило виключно рекомендаційний характер щодо вжиття додаткових заходів з виявлення і розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, а надісланий Офісу Генерального прокурора лист Держгеонадра від 17 червня 2021 року № 9897/01/02-21 з переліком суб`єктів господарювання, які отримали дозвіл на позааукціонних засадах, мав дуже великий обсяг, потребував довготривалого додаткового опрацювання й не містив достатньо інформації або відповідних даних, з яких можливо було б установити наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
27. Покликання судів попередніх інстанцій на те, що оскаржені у цій справі протокол, наказ та дозвіл були оприлюднені на офіційних вебсайтах відповідних суб`єктів владних повноважень прокурор вважає безпідставними і необґрунтованими, оскільки такі обставини не є доказом обізнаності скаржника з указаними адміністративними актами і не свідчать про те, що саме з цього моменту у нього виникли підстави для пред`явлення до суду визначених законом вимог.
28. З`ясування того, на якій підставі Держгеонадра здійснила реєстрацію робіт за формою № 3-гр, стало можливим лише після отримання у встановленому законом порядку доступу до матеріалів № 42023000000000708 та їх ретельного вивчення, тобто не раніше ніж 11 грудня 2023 року.
29. Скаржник стверджує, що звернувся до суду з цим позовом 27 грудня 2023 року, тобто, на його думку, в межах передбаченого процесуальним законом строку звернення до суду й, за таких обставин, вказаний строк не пропустив.
30. Наприкінці касаційної скарги, прокурор наголошує, що у спірних правовідносинах має місце безперервне порушення інтересів держави, тобто існує триваюче правопорушення, з метою припинення якого відповідний позов може бути поданий упродовж усього часу, доки таке порушення триває.
31. За позицією Держгеонадра, наведеною у відзиві на касаційну скаргу, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими і такими, що ухвалені з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, а викладені судами висновки відповідають фактичним обставинам справи.
32. Такі доводи Держгеонадра аргументує тим, що прокурор пропустив встановлений законом строк звернення до адміністративного суду та не навів поважних причин пропуску такого строку.
33. Відповідач вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що інформація стосовно отримання ТОВ «Таурус Інфініті» спеціального дозволу на користування надрами поза аукціоном за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки була відома органам прокуратури, зокрема Офісу Генерального прокурора, щонайменше у червні 2021 році, а підпорядковані прокуратури були повідомлені про ці обставини наприкінці серпня 2021 року.
34. У відзиві Держгеонадра акцентується увага й на тому, що оспорені прокурором протокол, наказ та спеціальний дозвіл на користування надрами містилася у відкритому доступі на сайті ДНВП «Геоінформ України» і позивач мав достатньо часу для того, щоб дізнатися про усі обставини оформлення таких документів, не чекаючи результатів розслідування у відповідному кримінальному провадженні та надання доступу до зібраних у такому провадженні матеріалів.
35. Держгеонадра підкреслює і те, що Верховний Суд неодноразово розглядав справи у подібних правовідносинах за схожих фактичних обставин та вже висловив правову позицію щодо застосування статей 122, 123 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України в означеній категорії справ, яка збігається з викладеними у цій справі висновками судів попередніх інстанцій щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду та застосування передбачених процесуальним законом наслідків у разі пропуску зазначеного строку.
36. З огляду на таке, Держгеонадра просить у задоволенні касаційної скарги прокурора відмовити, а оскаржені судові рішення - залишити без змін.
37. Аналогічні вимоги та схожі аргументи наведені й у відзивах на касаційну скаргу, поданих Державною комісією і ТОВ «Таурус Інфініті».
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
IV.I. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
38. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
39. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40. Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, та доводів касаційної скарги, які зумовили відкриття касаційного провадження у справі, правильність застосування дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд, виходить з такого.
41. Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
42. Частиною другою зазначеної статті встановлені різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.
43. Зокрема, абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
44. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 цього ж Кодексу, згідно з частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
45. З огляду на зазначені приписи процесуального закону. Верховний Суд констатує, що строк звернення до адміністративного суду - це чітко окреслений часовими межами період після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа або відповідний орган у передбачених законодавством випадках має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів, або в порядку реалізації наявних у суб`єкта владних повноважень прав щодо звернення до суду. При цьому тримісячний строк звернення до суду у суб`єкта владних повноважень розраховується з дня виникнення підстав, що дають такому суб`єкту право на пред`явлення визначених законом вимог.
46. Вищенаведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 17 вересня 2021 року у справі № 420/473/20, від 05 липня 2023 року у справі № 380/15396/22 та від 13 листопада 2024 року у справі № 560/22224/23.
47. Колегія суддів наголошує, що законодавче закріплення строків звернення з позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
48. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
49. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 826/9772/17.
50. Водночас, Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
51. Зважаючи на підстави, які зумовили відкриття касаційного провадження у цій справі, її фактичні обставини та наведені скаржником доводи, які підлягають оцінці Судом, визначальним під час розгляду поданої прокурором касаційної скарги у справі, що розглядається, є те, коли прокурор був обізнаний чи повинен був дізнатись про наявність порушень з боку відповідачів під час вчинення оскаржених у позові дій, протоколу, наказу та спеціального дозволу й, відповідно, коли у нього виникли підстави для звернення до суду і пред`явлення визначених законом позовних вимог.
52. Стосовно вказаного, Суд зауважує, що згідно з фактичними обставинами цієї справи, які відображені в оскаржених судових рішеннях, спірний дозвіл був виданий ТОВ «Таурус Інфініті» 25 вересня 2019 року згідно з наказом наказ Держгеонадра від 16 вересня 2019 року № 340.
53. Видачі вказаного дозволу та прийняттю зазначеного наказу передував протокол ДКЗ, прийнятий за результатом розгляду Звіту «Попередня геолого-економічна оцінка ділянки танталових руд Мостове у межах рудної зони 3, розташованої в Кіровоградській області», який складений на підставі Форми № 3-гр (державний реєстраційний номер РДГВН № У-18-406/1 від 18 грудня 2018 року), поданої ТОВ «Таурус Інфініті» до Держгеонадра для державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр.
54. Суди попередніх інстанцій відзначали, що інформація про спеціальні дозволи на користування надрами та протоколи ДКЗ до початку повномасштабного вторгнення, тобто до 24 лютого 2022 року, містилася у відкритому доступі на сайті ДНВП «Геоінформ України». Судами також з`ясовано, що оскаржені прокурором протокол, рішення та наказ щодо надання ТОВ «Таурус Інфініті» спеціального дозволу на користування надрами оприлюднені у 2019 році, а електронна версія протоколу ДКЗ № 4782-ДСК від 16 травня 2019 року у форматі.pdf була розміщена у відкритому доступі в глобальній мережі Інтернет.
55. У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій виснували про наявність у будь-якої особи, у тому числі й у позивача, доступу до означених спірних наказу, спеціального дозволу та протоколу починаючи з 2019 року.
56. З цим позовом заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури звернувся до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 28 грудня 2023 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті.
57. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за таких обставин має місце пропуск прокурором встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячного строку звернення до суду.
58. Погоджується Верховний Суд і з тим, що поважних причин пропуску такого строку прокурор не навів, що зумовлювало застосування судами попередніх інстанцій передбачених процесуальним законом наслідків у вигляді залишення позову без розгляду.
59. Так, у постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 300/863/21 зазначено, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
60. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
61. Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
62. За неведеного правового регулювання та з урахуванням вищевикладених позицій Верховного Суду, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
63. У справі, що розглядається суди установили, що 27 квітня 2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження № 42023000000000708 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України службовими особами Держгеонадра, які внаслідок своєї недбалості, тобто неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, та всупереч вимогам законодавства видали спеціальні дозволи на користування надрами суб`єктам господарювання, які не мали права їх отримувати без проведення аукціонів, що призвело до завдання істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави у вигляді ненадходження до бюджету грошових коштів, які могли бути отримані у разі надання спеціальних дозволів на користування надрами на конкурентних засадах.
64. З урахуванням вказаного судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що органам прокуратури було відомо про наявність відкритого кримінального провадження № 42023000000000708 та про основні факти і обставини, які слугували підставою для порушення такого провадження.
65. Суди попередніх інстанцій слушно зауважили й про наявність рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2021 року «Щодо стану справ у сфері надрокористування», яке було введене в дію Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 122/2021, а також обґрунтовано покликались на лист Офісу Генерального прокурора від 01 червня 2021 року № 12/2-35/Вих/21, надісланий Держгеонадра на виконання зазначеного рішення РНБО, у якому вимагалось у строк до 17 червня 2021 року надати перелік суб`єктів господарювання у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, які, зокрема, поза аукціоном отримали спеціальні дозволи на користування надрами, у тому числі за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки.
66. У відповідь на таке звернення Держгеонадра листом від 17 червня 2021 року № 9897/01/02-21 надала Офісу Генерального прокурора вищевказаний перелік суб`єктів господарювання, у якому містилася інформація й щодо ТОВ «Таурус Інфініті».
67. Вказаним листом Держгеонадра повідомило прокуратуру про те, що ТОВ «Таурус Інфініті» є суб`єктом господарювання у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, яке поза аукціоном отримало спеціальний дозвіл на користування надрами, зокрема за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки.
68. Отримавши перелік суб`єктів господарювання, яким надано дозволи на спеціальне користування надрами у такий спосіб, Офіс Генерального прокурора розіслав керівникам обласних прокуратур, у тому числі й керівникові Новоукраїнської окружної прокуратури, лист-орієнтування про вжиття заходів на захист інтересів держави у сфері охорони та раціонального використання надр від 31 серпня 2021 року № 12/2-320ВИХ-514ОКВ-21.
69. Верховний Суд акцентує увагу на приписах частини першої статті 1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
70. Однією з функцій, яка відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» покладається на прокуратуру України, а не лише на конкретну прокуратуру чи прокуратуру відповідного рівня, є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
71. Тобто прокуратура України, яка становить єдину систему та здійснює представництво інтересів держави в суді, а отже й відповідні прокурори, починаючи щонайменше з 17 червня 2021 року, мали об`єктивну можливість дізнатись про факт отримання ТОВ «Таурус Інфініті» спеціального дозволу на користування надрами і про підстави видання такого дозволу.
72. Наведене підтверджує і те, що керівнику Новоукраїнської окружної прокуратури достеменно було відомо про вищезазначені обставини починаючи з дня отримання вказаною прокуратурою листа-орієнтування Офісу Генерального прокурора від 31 серпня 2021 року № 12/2-320ВИХ-514ОКВ-21.
73. Поряд із цим, позивач не надав жодних доказів стосовно вжиття ним або іншим прокурором чи органом прокуратури відповідних заходів з метою виявлення і розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, про які прокуратурі мало б бути відомо з моменту отримання листа Держгеонадра від 17 червня 2021 року № 9897/01/02-21.
74. У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що володіючи ще у 2021 році інформацією стосовно отримання ТОВ «Таурус Інфініті» спеціального дозволу на користування надрами 25 вересня 2019 року без проведення аукціону позивач не був позбавлений можливості подавати відповідні запити до державних органів, зокрема Держгеонадра та Державної комісії України запасах корисних копалин, у тому числі щодо оскаржуваного протоколу, а також звернутися до суду з адміністративним позовом у строк визначений приписами Кодексу адміністративного судочинства України.
75. Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що обставини, якими прокурор обґрунтовує пропуск строку звернення до суду, не є поважними.
76. Колегія суддів критично оцінює покликання скаржника на дату отримання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42023000000000708 (11 грудня 2023 року), що не може вважатися поважною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, оскільки вказане не припиняє (не перериває) строків, встановлених щодо звернення із позовом до суду, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ці дати не пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду у випадку, коли законом встановлений строк для вчинення особою активних дій.
77. Аналогічна оцінка подібним аргументам була надана Верховним Судом й у постанові від 15 липня 2025 року у справі № 320/8043/24, правовідносини в якій за обставинами та їх правовим регулюванням є подібними до тих, які мають місце й у справі, що розглядається, й відступу від наведених у вищезгаданій постанові правових позицій не здійснювалось.
78. Суд відхиляє доводи скаржника про те, що у спірних правовідносинах має місце триваюче порушення зі сторони відповідачів та третьої особи, у зв`язку з чим повноваження на звернення прокурора до суду з цим позовом може бути реалізоване упродовж усього часу, починаючи з моменту прийняття (видання) спірних у цій справі адміністративних актів й без обмеження будь-яким строком.
79. Надаючи оцінку зазначеним доводам скаржника, Суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 990/29/22, у якій зазначено, що за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
80. Встановлені ж судами першої та апеляційної інстанцій обставини цієї справи не вказують на те, що предмет заявленого прокурором позову стосується певних дій чи бездіяльності, які б підпадали під вироблені у теорії права та судовій правозастосовній практиці критерії «триваючого правопорушення», у зв`язку з чим надавали позивачу право реалізувати наявні у нього повноваження щодо звернення до суду поза межами строку, встановленого абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
81. Підсумовуючи вищевикладене, Верховний Суд констатує, що позивачем не наведені обставини об`єктивного і непереборного характеру, які унеможливили своєчасне звернення до суду, а також відсутні обґрунтування, які б вказували на неможливість прокурора отримати відомості, на підставі яких мало би бути подано позовну заяву у визначені законом терміни.
82. Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.
83. За такого правого регулювання та встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили його звернення до суду у межах встановленого процесуальним законом строку, а обставини, на які посилається прокурор, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним права на звернення до суду з метою представництва інтересів держави у суді.
84. З урахуванням вищезазначеного, Верховний Суд відхиляє доводи та вимоги касаційної скарги як безпідставні й такі, що не спростовують висновків судів попередніх інстанції стосовно пропуску прокурором строку звернення до адміністративного суду за відсутності поважних підстав для його поновлення в порядку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, що зумовлювало виникнення у судів попередніх інстанцій повноважень для застосування визначених процесуальним законом наслідків пропущення вказаного строку у вигляді залишення позовної заяви без розгляду відповідно до наведених норм, а також приписів пункту 8 частини першої статті 240 цього ж Кодексу.
ІV.IІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
85. За правилами пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
86. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
87. Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, у зв`язку з чим підстави для їх скасування, як і для задоволення вимог скаржника, відсутні.
ІV.IІІ. Розподіл судових витрат
88. Суд не знаходить визначених процесуальним законом підстав для розподілу у цьому випадку понесених скаржником судових витрат, оскільки за результатом розгляду поданої у цій справі касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні й залишив у силі оскаржені судові рішення.
Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: А.І. Рибачук

А.Ю. Бучик