ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 607/4401/23
провадження № 51-2880 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисників ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 в інтересах засуджених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2025 року, захисника ОСОБА_9 в інтересах засуджених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22023210000000069, за обвинуваченням 
ОСОБА_17 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Російської Федерації, уродженки станиці Малотенгінської Краснодарського краю, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_16 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки Російської Федерації, уродженки м. Волгоград, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_12 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Російської Федерації, уродженця с. Несь Ненецького автономного округу, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_15 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки Російської Федерації, уродженки м. Пенза, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_13 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Смоленськ, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_14 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянку Російської Федерації, уродженку смт Піщанокопське Ростовської області, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_18 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина Російської Федерації, уродженця с. Новочьолово Томської області, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_20 ,  ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина Російської Федерації, уродженця с. Красне Ненецького автономного округу Архангельської області, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_19 ,  ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Великі Луки Псковської області, РРФСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_10 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Шураб Ісфаринського району Ленінобадської області Таджицької РСР, СРСР, робоча адреса: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11  визнано винуватими та засуджено за ч. 3 ст. 110КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, яке є їх власністю на користьдержави України.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2025 року вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11  залишено без зміни.
Також було засуджено ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не оскаржені.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду,   ОСОБА_21 ,   ОСОБА_22 ,  ОСОБА_17 ,   ОСОБА_16 ,  ОСОБА_12 ,   ОСОБА_15 ,  ОСОБА_13 ,   ОСОБА_14 ,  ОСОБА_18 ,   ОСОБА_20 ,  ОСОБА_19 ,   ОСОБА_11   визнано винуватими та засуджено за те, що вони обіймаючи посаду депутатів Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, будучи представниками влади, уповноваженими приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і збройних сил Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що вони порушують встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягають на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу Російської Федерації, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, порушує принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131(XX), від 14 грудня 1974 року № 3314(XXIX), перебуваючи за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд.1, 15 лютого 2022 року взяли участь у засіданнях Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, де підтримали постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, а 22 лютого 2022 року - підтримали ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між Російською Федерацією і так званими Донецькою та Луганською народними республіками. Зазначені рішення Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації були частиною злочинного плану, оскільки сам факт його існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою. Такі дії   ОСОБА_21 ,   ОСОБА_22 ,  ОСОБА_17 ,   ОСОБА_16 ,    ОСОБА_12 ,   ОСОБА_15 ,  ОСОБА_13 ,   ОСОБА_14 ,  ОСОБА_18 ,   ОСОБА_20 ,  ОСОБА_19 ,   ОСОБА_11  призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Дане кримінальне провадження, як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду, здійснювалося за відсутності обвинуваченого («in absentia») в порядку спеціального досудового та судового провадження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 та закриття кримінального провадження з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку захисника, у діях ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 відсутній склад інкримінованого їм кримінального правопорушення, оскільки останні не є суб`єктами цього злочину. Крім того, відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про неповноту судового розгляду, а також про недопустимість доказів у даному кримінальному провадженні. На думку захисника, ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 КПК України.
У касаційних скаргах, аналогічних за своїм змістом та вимогах, захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судами попередніх інстанцій безпідставно та з порушенням вимог кримінального процесуального закону не було роз`яснено особисто обвинуваченим особливості розгляду кримінального провадження судом присяжних. Стверджує про недопустимість доказів у цьому кримінальному провадженні.
У касаційних скаргах, аналогічних за своїм змістом та вимогах, захисник ОСОБА_9 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та закриття кримінального провадження з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що суди попередніх інстанцій порушили право  ОСОБА_17 та ОСОБА_16 на захист, оскільки розглянули кримінальне провадження за їх відсутності, а доказів щодо обізнаності останніх про розгляд та наявність даного кримінального провадження щодо них матеріали не містять.Крім того, відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.
Під час касаційного розгляду захисники  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10  підтримали, кожен окремо, подані касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду заперечила проти задоволення касаційних скарг захисників та просила їх залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.
Фактичні обставини цього кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають.
Кримінальне провадження щодо  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11  розглядалося в порядку спеціального судового розгляду з обов`язковою участю захисників і за відсутності обвинувачених («in absentia»), які усних показань суду не надавали, при цьому будь-яких письмових заяв, клопотань та заперечень на адресу суду не надходило.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції вжив всіх можливих дій, аби наданий обвинуваченим державою захист був ефективним, та, дотримуючись вимог статей 10, 22, 23 КПК України, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, був предметом перевірки апеляційного суду, який не знайшов підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення рішення про виправдання засуджених у зв`язку з відсутністю в їх діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.
На думку колегії суддів касаційного суду, суд першої інстанції, оцінивши докази у кримінальному провадженні окремо та в їх сукупності, дійшов переконливого висновку, що пред`явлене  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 обвинувачення доведене, діям надано правильну правову кваліфікацію, а вчинене слід кваліфікувати як умисні дії, вчиненні з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особами, які є представниками влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто за ч. 3 ст. 110 КК України.
Врахував місцевий суд і те, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для повідомлення  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 про здійснюване щодо них кримінального провадження, зокрема, окрім повідомлень в спосіб, передбачений вимогами КПК України шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр». Жодних клопотань, заяв, скарг не подавали, у зв`язку з чим на підставі ухвал Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинувачених в порядку спеціального судового провадження («in absentia»), з обов`язковою участю захисників.Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Тернопільській області підозрюваних  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11  було оголошено у державний (міждержавний) та міжнародний розшук.
Отже, розгляд кримінального провадження судом за відсутності  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 здійснювався на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Разом з тим, положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.
Подальше спеціальне судове провадження здійснювалося з дотриманням вимог положень ст. 323 КПК України, за участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з повідомленням обвинувачених шляхом направлення їм повідомлення про підозру, а також повісток про виклик за відомою робочою адресою на електрону пошту та публікації інформації про судові засідання в газеті «Урядовий кур`єр» та на порталі судової влади в мережі Інтернет. Крім того, повідомлення про підозру  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11  було перекладено на російську мову.
Захист  ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 здійснювався професійними адвокатами, чим було забезпечено виконання п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України та реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального процесу та забезпечення права на захист.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 297-5 КПК України оголошення про виклик обвинувачених до суду публікувалися на офіційному сайті вказаного засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження за посиланням https://ukurier.gov.ua/uk/advertisements, а також на офіційних веб-сайтах Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а в подальшому і Тернопільського апеляційного суду.
Таким чином, у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції врахував специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділив особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинувачених як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.
Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у зазначеному рішенні суд обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення вжила всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваних чи обвинувачених на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження («in absentia»).
Тобто суд урахував правові позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Колоцца проти Італії» (Colozza v. Italy) , рішення від 12 лютого 1985 року; справа «Шомоді проти Італії» (Somogyi v Italy), рішення від 18 травня 2004 року та інші), за якими суд під час розгляду справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були вжиті всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
У свою чергу апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, належно перевірив доводи апеляційних скарг захисників  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які фактично аналогічні за змістом доводам їх касаційним скаргам (крім захисника ОСОБА_10 , який касаційну скаргу не подавав), надав на них вичерпні відповіді та навів мотиви, з яких виходив під час постановлення ухвали, і положення закону, якими керувався. 
З викладеними в ухвалі апеляційного суду підставами, з яких апеляційні скарги захисників визнано необґрунтованими, погоджується й колегія суддів суду касаційної інстанції.
Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає положеннями статей 370, 419 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги захисників про істотне порушення кримінального процесуального закону щодо не роз`яснення особисто засудженим можливості розгляду кримінального провадження судом присяжних, то вони є необґрунтованими та спростовуються нормами ч. 10 ст. 615 КПК України, відповідно до яких за вчинення злочинів, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, судовий розгляд здійснюється колегіально у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадженні у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання цією частиною законної сили було визначено склад суду за участю присяжних. Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду першої інстанції після 24 лютого 2022 року, тобто коли на всій території України вже був уведений воєнний стан. Крім того, стороні захисту було повідомлено про неможливість роз`яснення обвинуваченим права про розгляд кримінального провадження щодо них судом присяжних, у зв`язку з розглядом справи за відсутності обвинуваченого («in absentia») в порядку спеціального судового провадження.
Доводи касаційних скарг захисників про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, а саме суб`єктивної сторони, є безпідставними.
Так, як неодноразово зазначав касаційний суд у своїх рішеннях, об`єктивна сторона інкримінованого засудженим злочину, серед іншого, характеризується активними діями, вчиненими з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Зміна території - це будь-які дії, спрямовані на передачу частини території України під юрисдикцію іншої держави або зменшення території України шляхом утворення на території іншої суверенної держави. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який може бути призначений тільки Верховною Радою України (ст. 73 Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про всеукраїнський референдум»).
Тобто об`єктивна сторона цього злочину виявляється у конкретній формі - дії, вчиненій з метою зміни меж території або державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Суб`єкт вказаного злочину є загальним, суб`єктивна сторона характеризується виною у виді прямого умислу.
При цьому суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що, як неодноразово вказував у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення полягає у більш загальному принципі, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (справа "Ruiz Torija v. Spain", заява № 18390/91, рішення від 09 грудня 1994 року, пункт 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (справа "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, рішення від 27 вересня 2001 року, пункт 30).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, касаційні скарги захисників  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6  необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2025 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 червня 2025 року щодо  ОСОБА_17 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 залишити без змін, а касаційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3