02.09.2026  Справа № 363/2397/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді Дьоміної О.П., при секретарі Підопригори Х.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», що подана представником позивача – Григор`євим В.В. до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-
ВСТАНОВИВ:
17.04.2026 року представником позивача подано до Вишгородського районного суду Київської області вказану позовну заяву, в якій представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача, грошові кошти у загальному розмірі 7 432,43 грн., з яких: 3 599 грн. – сума виплаченого страхового відшкодування, інфляційні витрати в розмірі - 915,31 грн., 3% річних – 269,91 грн. та 2 648,93 грн. – пеня, а також понесені позивачем судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу та витрат зі сплати судового збору. Так, в обґрунтування позову представник позивача зазначав, що 06.03.2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки ВАЗ 21011, д/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та транспортного засобу марки ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином встановлено факт, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення відповідачем ПДР України. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу марки ВАЗ 21011, д/н НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АР-1320395. Позивачем було здійснено врегулювання страхового випадку та обчислено розмір страхового відшкодування відповідно до Закону за №1961-IV. Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування за №АР-1320395 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу марки ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування за №АР-1320395 було передбачено суму франшизи, яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав - 7 198 грн. Позивач, на виконання полісу страхування за №АР-1320395, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу марки ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 7 198 грн., що підтверджується платіжними документами, які додано до позовної заяви. При укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АР-1320395, було застосовано пільгу 50 відсотків від вартості страхового платежу, оскільки страхувальником за Полісом є особа пільгової категорії у відповідності до п. 13.2. ст. 13 Закону за №1961-IV згідно інформації вказаної у Полісі. Таким чином, укладаючи Поліс на пільгових умовах, у відповідності до п. 13.2. ст. 13 Закону за №1961-IV, транспортний засіб мав використовуватись лише особисто страхувальником, який є пільговиком. Однак, відповідно до матеріалів ДТП, під час настання страхового випадку за кермом перебував відповідач, який не є страхувальником за Полісом (укладеним на пільгових умовах). Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, оскільки саме він керував транспортним засобом, щодо якого було укладено договір страхування на пільгових умовах, у зв`язку зі здійсненням виплати страхового відшкодування, на підставі положень викладених у ст. 38-1 Закону за №1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 7 198 грн. - 50% = 3 599 грн. Станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Крім того, позивач вважає за необхідне заявити ще вимогу і про стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань, а саме: інфляційні втрати; пеню та три відсотки річних.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.04.2026 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач надав суду заяву, в якій з вимогами, викладеними в позові погодився та просив вирішити справу без нього.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Стаття 13 ЦПК України зазначає, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Зі змісту ст. 12 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Так, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:
Правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, судом встановлено, що 06.03.2021 року близько 09 години 00 хвилин у с. Катюжанка по вул. Київській водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», д/н НОМЕР_5 , в порушення п.10.4 ПДР України, перед поворотом ліворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105», д/н НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутньому напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 16.04.2021 року, яка набрала законної сили 27.04.2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с. 9 (на звороті) – 10).
На момент ДТП цивільно-страхова відповідальність транспортного засобу марки ВАЗ 21011, д/н НОМЕР_5 , була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР за №1300395 де страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих осіб на одну потерпілу особу становить 260 000 грн., страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, на одну особу – 130 000 грн., франшиза – 2 500 грн. (а.с. 10 (на звороті) – 12).
Зі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_7 вбачається, що власником транспортного засобу марки ВАЗ 2105, д/н НОМЕР_6 , який є другим учасником ДТП, яка мала місце 06.03.2021 року близько 09 години 00 хвилин у с. Катюжанка по вул. Київській, є ОСОБА_3 (а.с. 14 – 15 (на звороті)).
Довіреністю від 14.05.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Яготинського нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. та зареєстрована в реєстрі за №616, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 експлуатувати та продати автомобіль марки, моделі «ВАЗ 2015», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_6 . Тип ТЗ Легковий Седан-В. Вказана довіреність видана з правом передоручення терміном на 3 роки та дійсна до 14.05.2024 року (а.с. 13 (на звороті)).
З акту огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 17.03.2021 року, ремонтної калькуляції за №26907-б від 31.03.2021 року та страхового акту за №26907/1 від 14.06.2021 року вбачається, що сума страхового відшкодування становить - 7 198 грн. (а.с. 15- 17 (на звороті)).
10.06.2021 року ОСОБА_4 звернувся до ТДВ «СК «ОБЕРІГ» із заявою на виплату страхового відшкодування у якій, у зв`язку з настанням страхового випадку 06.03.2021 року, за договором страхування АР-1320395 від 08.12.2020 року просив перерахувати йому страхове відшкодування в розмірі 7 198 грн. (а.с. 13).
З платіжного доручення за №7348 від 14.06.2021 року вбачається, що ТДВ «СК «ОБЕРІГ» сплатило на рахунок ОСОБА_4 суму страхового відшкодування згідно акту за №26907/1 від 14.06.2021 року у розмірі 7 198 грн. (а.с. 18).
13.04.2022 року ТДВ «СК «ОБЕРІГ» звернулось до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про виплату 50% виплаченого страхового відшкодування, у відповідності до вимог ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі 3 599 грн. (а.с. 18 (на звороті) – 20).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема щодо забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів, на момент скоєння ДТП, було врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року за №1961 IV.
Так, ст. 3 Закону за №1961-IV встановлено, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, здійснюється обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.
Статтею 5 Закону за №1961-IV визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до п. 13.11 ст. 13 Закону за №1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Згідно з п. 13.2. ст. 13 Закону за №1961-IV розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону за №1961-IV, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст.12 Закону за №1961-IV - страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
У відповідності до ст. 38-1 Закону за №1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. У разі якщо невиконання (неналежне виконання) особою, відповідальність якої застрахована, водієм забезпеченого транспортного засобу чи особою, визначеною у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, обов`язку, передбаченого пунктом 33-1.1 статті 33-1 цього Закону, призвело до порушення строку здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), страховик (МТСБУ) має право вимагати від такої особи компенсацію в розмірі 20 відсотків виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати).
Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач вказав, що при укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АР-1320395, було застосовано пільгу 50 відсотків від вартості страхового платежу, оскільки страхувальником за Полісом є особа пільгової категорії у відповідності до п. 13.2. ст. 13 Закону за №1961-IV згідно інформації вказаної у Полісі. 
Таким чином, укладаючи Поліс на пільгових умовах, у відповідності до п. 13.2. ст. 13 Закону за №1961-IV, транспортний засіб мав використовуватись лише особисто страхувальником, який є пільговиком. 
Однак, відповідно до матеріалів ДТП, під час настання страхового випадку за кермом перебував відповідач, який не є страхувальником за Полісом (укладеним на пільгових умовах).
За таких обставин, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 компенсацію - 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі - 3 599 грн.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Судом встановлено, що при укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за №АР-1320395 до страхувальника було застосовано пільгу у розмірі 50 відсотків від вартості страхового платежу відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України № 1961-IV, у зв`язку з чим транспортний засіб мав використовуватися виключно страхувальником, який є особою пільгової категорії. Водночас матеріалами справи підтверджується, що на момент настання страхового випадку транспортним засобом керував відповідач ОСОБА_1 , який страхувальником за вказаним Полісом не є, а отже, використання ним транспортного засобу не відповідало умовам, за яких було надано пільгу при укладенні договору страхування.
Враховуючи, що позивач у зв`язку з настанням страхового випадку здійснив виплату страхового відшкодування, а відповідач, не будучи страхувальником за Полісом, керував транспортним засобом із порушенням встановлених умов пільгового страхування, суд вважає доведеним право позивача на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 3 599 грн.
Крім того, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 915,31 грн та 3 % річних у розмірі 269,19 грн, оскільки такі нарахування здійснені у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання та відповідають вимогам чинного законодавства.
Водночас, не підлягає задоволенню вимога про стягнення пені в розмірі - 2 648,93 грн. з огляду на наступне:
Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.
Відповідно до Указу Президента за №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Таким чином, відповідач є таким, що звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії воєнного стану та стягнення з останнього неустойки суперечитиме нормам чинного Законодавства.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі за №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі за №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі за №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі за №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі за №129/1033/13-ц.
Такий підхід також узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" суд наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 4 783,50 грн., з яких: 3 599 грн. – сума виплаченого страхового відшкодування, інфляційні витрати в розмірі - 915,31 грн., 3% річних – 269,91 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, з позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 662 грн. 40 коп. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 713,51 грн., виходячи з розрахунку: розмір задоволених позовних вимог 4 783,50 грн. * 2 662,40 грн. сума сплаченого судового збору / 7 432,43 грн. розмір заявлених позовних вимог = 1 713,51 грн.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу:
Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
У постановах Верховного Суду від 0207.2020 року в справі за №362/3912/18 (провадження за №61-15005св19) та від 30.09.2020 року в справі за №201/14495/16-ц (провадження за №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява за №19336/04, п. 269).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява за №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги за №04/26 від 09.02.2026 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ТДВ «СК «ОБЕРІГ», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВА №1208, актом прийому-передачі наданих послуг за №2690/1 від 12.04.2026 року, згідно якого вартість виконаних послуг становить 8 022,50 грн.
Разом з цим, суд вважає завищеною оплату наданих послуг, оскільки заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі є неспівмірною зі складністю справи та виконаними роботами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову.
Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, однак адвокат не приймав участі в судових засіданнях, позов задоволено частково. Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням співмірності виконаної адвокатом роботи, та заявленої суми до стягнення, складності справи.
При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що, представник позивача в судове засідання не прибував, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви та клопотання про витребування доказів.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача 1 500 грн. Саме така сума відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.
Керуючись ст. ст. 14, 274, 263-265, 273, 280, 281, 354 ЦПК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-
ВИРІШИВ :
Позовну заяву ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», що подана представником позивача – Григор`євим В.В. до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» грошові кошти у розмірі 4 783 (чотири тисячі сімсот вісімдесят три) гривні 50 копійки, з яких: 3 599 грн. – сума виплаченого страхового відшкодування, інфляційні витрати в розмірі 915,31 грн., 3% річних – 269,91 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 713 (одна тисяча сімсот тринадцять) гривень 51 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.
Решту позовних вимог – залишити без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», код ЄДРПОУ: 39433769, адреса: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна