Справа № 541/3914/25 
№ провадження 1-кп/541/108/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2026 року  м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025170550000754 від 30.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хорол, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 01 липня 2026 року за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу,
у вчинені кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
27.09.2022, постановою Хорольського районного суду, Полтавської області, у справі №548/1400/22 (провадження №3/548/321/22), яка набрала законної сили 08.10.2022, ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 
08.05.2025, постановою Хорольського районного суду, Полтавської області, у справі №548/895/25 (провадження №3/548/242/25), яка набрала законної сили 20.05.2025, ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 роки, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
В подальшому, ОСОБА_6 будучи обізнаним про те, що вищевказаними рішеннями суду його позбавлено права керування транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом при наступних обставинах. 
Так, 29 липня 2025 року, близько 21 години 45 хвилин, водій автомобіля марки Mercedes - Benz, моделі C 180, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , рухаючись в м. Миргороді по вул. Гоголя, від центра міста в напрямку перехрестя вул. Гоголя-Гурамішвілі-Котляревського, навпроти будинку 47/2, допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на неповнолітнього пішохода ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які переходили проїзну частину по пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля. 
У результаті чого, неповнолітній ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 отримала легкі тілесні ушкодження. 
Таким чином, зібрано достатньо доказів для обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили. 
Крім того, 29 липня 2025 року, близько 21 години 45 хвилин, водій автомобіля марки Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , рухаючись в м. Миргороді по вул. Гоголя, від центра міста в напрямку перехрестя вул. Гоголя-Гурамішвілі-Котляревського, проявив не уважність, з власної необережності, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, в якому вказано: 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». 
Не врахував дорожні умови, щоб мати змогу повністю контролювати свій рух, та навпроти будинку 47/2 по вул. Гоголя в м. Миргород допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на неповнолітнього пішохода ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 , які переходили проїзну частину по пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля. 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно висновку судово-медичної експертизи №324 від 03.09.2025, неповнолітній ОСОБА_4 отримав наступні тілесні ушкодження: лінійний перелом лобної кістки в області лівої лобної пазухи, множинні садна обличчя, відкриту рану лівого стегна, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, також можливо при дорожньо-транспортній пригоді, та по ступеню тяжкості, оцінюються тільки у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно висновку тілесні судово-медичної експертизи №303 від 15.08.2025, ОСОБА_8 отримала наступні ушкодження: часткове пошкодження п`яточно малогомілкової зв`язки правого гомілково-степневого суглобу 1 ст. Часткове пошкодження сухожилка короткого малогомілкового м`язу 1 ст. з явищами тонесиновіту», які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, також можливо при дорожньо-транспортній пригоді, та по ступеню тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як спричинивші короткочасний розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення. 
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 23.09.2025, №СЕ-19/117-25/20703-ІТ в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. В умовах заданої події водій автомобіля марки Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити автомобіль, щоб дати дорогу пішоходам, які знаходяться на пішохідному переході з моменту виявлення, при швидкості рівній 45 км/год. 
Таким чином, зібрано достатньо доказів для обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 .
Усіма своїми сукупними діями ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що дійсно знаючи про постанову суду, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень та накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, не виконував це судове рішення, продовжував керувати транспортним засобом, та у подальшому порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження неповнолітньому потерпілому. Цивільний позов потерпілого визнав та не заперечував проти задоволення. 
Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 29 липня 2025 року увечері після роботи, разом зі своєю мамою ОСОБА_8 переходили дорогу по пішоходному переході вул. Гоголя, буд. 47/2 в м. Миргород, Полтавська область при вуличному освітленні. У подальшому, ОСОБА_6 здійснив наїзд на потерпілого та його маму ОСОБА_8 , коли вони перебували по центру дороги. Після зіткнення ОСОБА_4 прохоив тривале лікування та подальшу реабілітацію. Заявив цивільний позов, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 6500 грн. Та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., просив суд призначити максимальний термін покарання. За весь час коли перебував на лікарняному та реабілітації обвинувачений станом здоров`ям не цікавився та не надавав допомоги. Позовні вимоги потерпілий в судовому засіданні підтримав в повному обсязі та просив позо задовольнити. 
Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим, показів потерпілого, винуватість ОСОБА_6 , у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень у повному обсязі підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами, а саме:
1) витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень внесених 30.07.2025 до ЄРДР за №12025170550000754 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 382 КК України (т.1 а.с.203);
2) протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.07.2025 р. зі схемою та фото-таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди на пішоходному переході вул. Гоголя, буд. 47/2 в м. Миргород, Полтавська область, та вилучено автомобіль Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с.205-218);
3) свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 , власник – ОСОБА_9 (т.1 а.с.219);
4) висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 34, складеним КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради від 29.07.2025. Відповідно до якого, ознак сп`яніння у ОСОБА_6 не виявлено (т.1 а.с.220);
5) лікарською довідкою № 3394 від 29.07.2025, виданою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою встановлено що останній має струс головного мозку, лінійний перелолм лобової кістки, забій м`яких тканин голови, забій лівого коліна (т. 1 а.с. 221);
6) постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 30.07.2025 р., відповідно до якої, речовим доказом визнано транспортний засіб Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 222);
7) постановою про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису з додатком (DVD-R диск) з відеозаписами з камери, що знаходиться в АДРЕСА_2 від 31.07.2025 р.;
8) постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 31.07.2025 р., відповідно до якої, DVD-R диск з відеозаписами з камери, що знаходиться в АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_11 , 1984 р.н.;
9) протоколом проведення слідчого експеременту за участю свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з додатками: схема та фототаблиця, від 11.09.2025 р.н.;
10) протоколом додаткового огляду місця події з додатками (схема та фототаблиця) від 12.09.2025 р.;
11) висновком експерта № 324 від 03.09.2025 р., відповідно до якого, у гр. ОСОБА_4 виявлені слідуючі тілесні пошкодження: лінійний перелом лобної кістки в області лівої лобної пазухи; «множинні садна обличчя»; «відкрита рана лівого стегна»; які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, також, можливо, при дорожньо-транспортній пригоді, по давності утворення можуть відповідати даті (29.07.2025р.) та обставинам, вказаним у постанові про призначення судово-медичної експертизи, та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя в момент спричинення; 
12) висновком експерта №СЕ-19/117-25/17436-ІТ від 12.08.2025 р., відповідно до висновків якого, на момент проведення огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля марки Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані; несправностей, які б утворилися до дорожньо-траспортної пригоди та впливали б на прездатність вказаних елементів, не виявлено; ходова частина вказаного автомобіля знаходилась в технічно несправному стані, що зумовлено встановленням на одну (передню) вісь транспортного засобу шин різних моделей з різними малюнками протектора;
13) висновком експерта №СЕ-19/11-25/17433-ІТ від 08.09.2025 р., відповідно до якого встановлено, що в умовах заданої дорожньо-транспортної пригоди, величина швидкості руху автомобіля Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 до моменту початку гальмування визначається рівною, не менше42,1….44,04 кмгод; час руху вказаного автомобіля від початку гальмування до наїзду, визначається рівним 0,59…0,6 с.;
14) висновком експерта №СЕ-19/117-25/20703-ІТ від 23.09.2025 р., відповідно до якого встановлено, що у заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки Mercedes - Benz, моделі С 180, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, а тако ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити автомобіль, щоб дати дорогу пішоходам, які знаходились на пішоходному переході з моменту виявлення, при швидкості рівній 45 км/год;
15) постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 27.09.2022 р.;
16) постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 08.05.2025 р.
Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною повністю. Його протиправні діяння, що виразились в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, особою, а також порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, містять всі ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 2 ст. 286 КК України.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 382 та частиною 2 статті 286 КК України; за частиною 1 статті 382 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі; за частиною 2 статті 286 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі частини 4 статті 70 КК України вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 01.07.2026, яким ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень, виконувати самостійно. стягнути з ОСОБА_6 витрати, пов`язані з проведенням експертиз у кримінальному провадженні, у розмірі 8468 гривень. Заявлений потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням на суму 36 500 грн. задовольнити.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , погодилась з думкою прокурора, а також просила врахувати молодий вік обвинуваченого і часткове відшкодування шкоди та при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_6 звільнити з іспитовим строком 1 рік.
В останньому слові обвинувачений просив суд суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_6 злочину, дії обвинуваченого ОСОБА_12 вірно кваліфіковані, які виразились в умисному невиконанні постанов суду, що набрали законної сили, особою, а також порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, містять всі ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 2 ст. 286 КК України
Відповідно до частини першої статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України злочин вчинений ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 382 КК України відноситься до нетяжких злочинів, за ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виразилось у визнанні вини, критичній оцінці своїх протиправних дій, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, згоді відшкодувати завдану шкоду та часткове відшкодування шкоди.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно зі статтею 67 КК України, судом не встановлено.
У відповідності до положень частини першої статті 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Частиною другою статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_6 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 382 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі; за частиною 2 статті 286 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, часткове відшкодування шкоди потерпілому, та інших обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, частиною третьою статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Частиною першою статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання що у вигляді позбавлення волі, строком на 5 років, а отже до ОСОБА_6 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 75 КК України.
Відповідно до частини першої статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Разом із тим, вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 01.07.2026 ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.
З огляду на те, що зазначені у цьому провадженні кримінальні правопорушення вчинені до постановлення вказаного вироку, питання призначення покарання необхідно вирішити з урахуванням положень частини 4 статті 70 КК України.
Враховуючи положення частини 3 статті 72 КК України, покарання у виді штрафу при його поєднанні з позбавленням волі не підлягає складанню з іншим видом основного покарання та підлягає самостійному виконанню.
Тому суд вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень, призначене вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 01.07.2026, слід виконувати самостійно.
Відповідно до статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 6500 грн. та моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що в наслідок ДТП був вимушений витрачати власні кошти на придбання необхідних для його лікування ліків та медичних препаратів, засобів, послуг. У зв`язку з чим було витрачено 6500 грн., що підтверджується рахунками та чеками. Крім матеріально шкоди, ОСОБА_13 було завдано моральної шкоди, яка полягає у спричиненні останньому душевних страждань та переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесеного нервового стресу, пригніченні психоемоційного стану, таку шкоду він оцінює у 30 000 грн.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України перебачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження витрат на лікування потерпілим надано розрахунок оплати за послугами медичної допомоги № 405622 від 30.08.2025 (т. 1 а.с. 33) та фіскальні чеки (т. 1 а.с. 34-36, 38).
Судом встановлено, що потерпілий, у зв`язку з заподіянням йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, звернувся до травматологічного пункту КНП «Миргородська ЛІЛ», що підтверджується лікарською довідкою № 3394 від 29.07.2025, виданою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою встановлено що останній має струс головного мозку, лінійний перелолм лобової кістки, забій м`яких тканин голови, забій лівого коліна (т. 1 а.с. 221). Також встановлено, що потерпілий проходив обстеження у медичному центрі «Медіон» 30.08.2025 р., що підтверджується розрахунком оплати за послугами медичної допомоги № 405622 від 30.08.2025 на суму 2 500,00 грн. Крім того, фіскальними чеками у період з 30.07.2025 по 12.08.2025 р.р. підтверджуються придбання медичних препаратів та інших засобів на суму 3 677,55 грн. Вказані витрати не викликають сумнівів, що потерпілий проходив лікування у період з 30.07.2025 по 12.08.2025. В цій частині позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя та четверта статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа "Науменко проти України").
Суд погоджується з доводами представника потерпілого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 та самого потерпілого, що протиправна винна поведінка ОСОБА_6 , внаслідок якої ОСОБА_4 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з істотними негативними змінами в його житті, що в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою.
Також суд вважає слушними доводи представника потерпілого про те, що завдана потерпілому моральна шкода полягає у стражданнях, яких він зазнав через негативні зміни у житті, а саме: душевні страждання, переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесений нервовий стрес, пригнічення психоемоційного стану, безумовно призвело до необхідності прикладення зусиль для відновлення свого стану здоров`я та нормального ритму життя.
Водночас, оскільки закон не містить чітких приписів щодо розміру відшкодування моральної шкоди для таких випадків, оцінюючи розмір позовних вимог, ураховуючи обставини справи, а саме: характер правопорушення, встановлену в ході судового розгляду вину обвинуваченого, характер, обсяг і тривалість фізичних, душевних та моральних страждань потерпілого, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4  30 000,00 гривень моральної шкоди.
Саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, на переконання суду, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеним чи надмірним. 
Судом також встановлено, що ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 липня 2025 року (справа№541/2997/25) накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпоряджання та користуванням власниками до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку на: автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі С 180, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5944, є ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , фактичний користувач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Місцем зберігання автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі С 180, державний номерний знак НОМЕР_1 , визначено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: вул. Центральна, 52, с. Білики Миргородського району Полтавської області.
Крім того, до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.07.2026 р. строком на два місяці до 31 серпня 2026 р.
Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, а саме у зв`язку із проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу складають 4457 гривні 00 копійок, на проведення судової автотехнічної експертизи складають 2674 гривні 20 копійок, на проведення судової автотехнічної експертизи складають 1337 гривень 10 копійок. У сього витрати складають 8468 гривні 30 копійок, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - у вигляді нічного домашнього арешту.
Керуючись статтями 368, 370, 374, 376, 615 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.382 та ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання
-за частиною 1 статті 382 КК України у виді 2 років позбавлення волі,
-за частиною 2 статті 286 КК України — 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за частиною 1 статті 382 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за частиною 2 статті 286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 виконання наступних обов`язків:
1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 01.07.2026 року виконувати самостійно.
Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
В силу положень статті 165 КВК України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 25 серпня 2026 року.
Строк дії запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 липня 2025 року (справа№541/2997/25) - скасувати.
Речові докази, а саме: -автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі С 180, державний номерний знак НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_9 ; - DVD-диск з відеозаписами – залишити у матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень, моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 8 468 (вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 30 копійок.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя | ОСОБА_1