ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" липня 2026 р. справа № 300/5010/24
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання - Костюк О.С.,
представника позивача - Яківця М.В.,
представника відповідача - Скіцько С.Ю.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу
за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - відповідач або ГУ ДПС), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №005800/0706 та №005801/0706 від 01.03.2024.
В обґрунтування позовних вимог, згідно позовної заяви та доданих до неї документів, позивача зазначає, що отримав податкові повідомлення-рішення від ГУ ДПС в Івано-Франківській області №005800/0706 від 01.03.2024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 996 072,00 грн за порушення п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, наказ Міністерства фінансів України від 03.06.2021 № 496 “Про затвердження порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку”; №005801/0706 від 01.03.2024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1020,00 грн за порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України. Крім того, отримав розрахунок фінансових санкцій по акту фактичної перевірки від 05.02.2024 реєстраційний №8418/26/15/07/3721701818.
Вказані податкові повідомлення-рішення та розрахунок фінансових санкцій прийняті на підставі акту (довідка) фактичної перевірки № 8418/26/15/07/3721701818 від 04.02.2024 (далі - Акт перевірки).
Податкові повідомлення-рішення № 005800/0706 та № 005801/0706 від 01.03.2024 позивач вважає протиправними та такими, що слід скасувати.
Вказує, що відповідальність за порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” передбачена п. 1 ст. 17 цього ж Закону, а саме: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих і порушеннями, встановленими ним пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Наголошує, що ним не здійснено реалізації товарів за адресою: АДРЕСА_1 . В Акті перевірки йде посилання на придбання адаптера живлення 04.02.2024 у ОСОБА_2 під час проведення контрольної розрахункової операції і нібито підтвердженням цього є видаткова накладна. Цим підтверджено, що позивач реалізації товарів не здійснював. ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем і відповідати за свої дії має самостійно. В Акті перевірки не зазначено якими документами оформлено контрольну розрахункову операцію до проведення фактичної перевірки, яка саме посадова особа здійснила контрольну розрахункову операцію, коли, де отримано грошові кошти для здійснення контрольної розрахункової операції, та якими документами це підтверджується, тому посилання на нібито здійснену контрольну розрахункову операцію є безпідставною, а враховуючи, що процедура її оформлення не передбачена Податковим кодексом України, будь-яке трактування чи оформлення з цього приводу документів, є незаконним. Крім запису в Акті перевірки контрольна розрахункова операція нічим не підтверджується. Інформації, яка б вказувала на видачу посадовим особам, які в межах проведення фактичної перевірки позивача здійснили контрольну розрахункову операцію, грошових коштів (готівки) з каси за рахунок відповідних бюджетних асигнувань контролюючого органу, немає. Таким чином, якщо мала місце контрольна розрахункова операція, вказані грошові кошти фактично мають інше джерело походження ніж кошти, передбачені на здійснення відповідної діяльності органів ДПС України та не у зв`язку з виконанням функцій держави, тому, якщо це мало місце, проведена не у порядку та у спосіб, встановлені нормами чинного законодавства України. Згідно положень ст. 2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади" органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Під час нібито фактичної перевірки позивача здійснювалося використання технічних засобів, при цьому не вказано характеристик такого засобу (модель, номер, інвентарний номер тощо), не вказано кому належить вказаний технічних засіб, не вказано приналежність технічного засобу до податкового органу. Якщо технічний засіб не придбавався, не перебував на балансі контролюючого органу, то співробітники податкового органу здійснювали використання технічного засобу не для виконання функцій державного органу, а у власних цілях, що не може бути використано для висновків про порушення законодавства платником податків.
Також зазначає, що відповідальність за порушення п. 12 ст. 3 вказаного Закону передбачена ст. 20 цього ж Закону, а саме: до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджую! ь облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів і а виробів медичного призначення, ювелірних за побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення га напівдорогоцінного каміння).
Згідно акту перевірки відповідачем зроблено опис товарів, що знаходиться в реалізації магазину за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 1/12 на загальну суму реалізації 995 473,00 грн (опис додається до акту), на які на запит про надання документів від 04.02.2024 СГ не надав документи, що посвідчують облік та походження товарів, також не надано форму обліку товарних запасів для ФОП. Вказані дії зроблені в присутності та за участі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . Позивач запиту про надання документів не отримував. Підтвердження надання позивачу запиту немає. На момент перевірки позивача не було за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 1/12, про що також зазначено в Акті перевірки. Документів позивача та товарно-матеріальних цінностей позивача за вказаною адресою на момент перевірки не було. Відповідач на свій розсуд зробив висновки про відсутність документів на товар, що знаходився за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, 1/12, та здійснив опис товару, який позивачу не належав. 
Окрім цього, позивач стверджує, що фактична перевірка розпочата без позивача, без пред`явлення направлень на перевірку, без надання копії акту наказу на фактичну перевірку, без пред`явлення службових посвідчень співробітниками контролюючого органу, що свідчить про її незаконність. Позивач фізично не міг надати документи, оскільки його під час перевірки не було, а запитів на надання документів позивачу не надано. На момент перевірки позивача не було за адресою: м. Київ, вул. IIIота Руставелі, 1/12, про то також зазначено в Акті перевірки. Документів позивача за вказаною адресою на момент перевірки не могло бути за його відсутності. Виконати вимоги п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України Позивач не міг, оскільки про фактичну перевірку не знав, а вона тривала 04.02.2024 з 13:30 до 15:30, що об`єктивно не дало можливості їх надати та і не зрозуміло, які документи необхідні були контролюючому органу. Запитів щодо надання документів позивач не отримував, при цьому посадові особи контролюючого органу, згідно Акту перевірки, нібито надали запит про надання документів, кому і на якій підставі не вказано. Співробітники контролюючого органу проігнорували н. 85.4. ст. 85 Податкового кодексу України.
Також позивач наголошує на тому, що наказ № 627-п від 01.02.2024 про проведення перевірки складений з порушення Податкового кодексу України, зокрема:
- у наказі відсутні найменування та реквізити суб`єкта: прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється, адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевіритися. При цьому наказ містить посилання на додатки 1- 120;
- у п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України відсутня така підстава для проведення фактичної перевірки, як довідна записка управління фактичних перевірок 01.02.2024 № 203/26-15-07-07-00-12. Таким чином, підстави для проведення перевірки відсутні. В наказі не передбачено проведення посадовими особами контролюючого органу контрольної розрахункової операції відповідно до вимог п. 20.1.11 ст. 20 та п. 80.4 ст. 80 ПК України.
За таких обставин, позивач вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № 005800/0706 від 01.03.2024 року та №005801/0706 від 01.03.2024 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, задоволено Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.03.2024: форми “С” №005800/0706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 996072,00 грн; форми “ПС” №005801/0706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,00 грн. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 6056,00 грн (т.1, а.с.149-155). 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області задоволено, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року по справі № 300/5010/24 скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відмовлено (т.1, а.с.219-227).
Постановою Верховного Суду від 08.04.2026 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 - скасовано. Справу № 300/5010/24 направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (т.2, а.с.69-81).
Справа №300/5010/24 надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 16.04.2026, згідно штампу відділу документального забезпечення - канцелярії.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2026, справу призначено головуючому судді Микитюку Р.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження (т.2, а.с. 89-90).
Відповідач скористався правом на долучення належним чином завіреної копії доповідної записки управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-00-12 та додаткових письмових пояснень (т.2, а.с.94-96, 124-130). 
Протокольною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.06.2026 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с. 133-135).
Ухвалою суду від 18.06.2026 заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 10.06.2026 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Ухвалено судове засідання, призначене на 09.07.2026 та наступні судові засідання у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т.2, а.с.137-138).
У судовому засіданні представник позивача в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в адміністративному позові, відповіді на відзив та додаткових письмових доказах, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов та додаткових письмових доказах, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини.
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, пункту 69.27 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС в м. Києві видано наказ від 01.02.2024 № 627-п “Про проведення фактичних перевірок” та додаток №50 до наказу від 01.02.2024 № 627-п, яким призначено проведення фактичної перевірки магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , з питань контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, реалізації підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін, та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
На підставі наказу від 01.02.2024 № 627-п “Про проведення фактичних перевірок” Головним управлінням ДПС в м. Києві видано направлення на перевірку від 02.02.2024.
04.02.2024 посадовими особами Головного управління ДПС в м. Києві проведено фактичну перевірку магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 05.02.2024 №8418/26/15/07/ НОМЕР_1 .
Як визначено в акті перевірки перевірка проведена в присутності касира ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_2 від підпису у направленнях на перевірку відмовилася, про що складено акт про відмову від підпису у направленні на перевірку від 04.02.2024 №689/26-15-07-07-00-17. Також, ОСОБА_2 відмовилася від писання та отримання примірника акту проведення перевірки, про що зазначено в акті перевірки та додатково складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки та отримання копії акту фактичної перевірки від 04.02.2024 №690/26-15-07-07-00-17.
Згідно акту фактичної перевірки від 05.02.2024 №8418/26/15/07/ НОМЕР_1 встановлено наступні порушення ФОП ОСОБА_1 :
- пункту 1, пункту 2, пункту 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 №265/95-ВР;
- статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями)
- частини 4 статті 24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII (із змінами та доповненнями).
На підставі акту перевірки від 05.02.2024 № 8418/26/15/07/ НОМЕР_1 ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено по відношенню до ФОП ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення: 
- форми “С” від 01.03.2024 №005800/6706, згідно з яким за порушення п. 1, п. 2, п. 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, наказу Міністерства фінансів України від 03.06.2021 №496 “Про затвердження порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку”, до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 996 072,06 грн;
- форми “ПС” від 01.03.2024 №005801/6706, згідно з яким за порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн.
Вищевказані податкові повідомлення-рішення №005800/0706 від 01.03.2024 та №005801/0706 від 01.03.2024 направлено позивачу засобами поштового зв`язку, і як зазначено позивачем у позові такі податкові повідомлення-рішення ним отримано разом із розрахунком фінансових санкцій по акту фактичної перевірки від 05.02.2024 реєстраційний №8418/26/15/07/3721701818.
У подальшому, не погодившись із наказом про проведення фактичної перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями №005800/0706 від 01.03.2024 та №005801/0706 від 01.03.2024 ФОП ОСОБА_1 звернувся до ДПС України із скаргою (вх. ДПС №10665/6 від 20.03.2024), за результатом розгляду якої ДПС України прийнято рішення від 17.05.2024 №34742/6/99-00-06-03-02-06, яким наказ про проведення фактичної перевірки та податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу – без задоволення.
Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 01.03.2024 №005800/6706 та №005801/6706, звернувся з позовною заявою до суду.
Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Податковий кодекс України (далі також - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41Л статті 41 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну' сферу правовідносин.
Згідно з п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно п.80.1, п. 80.2, ст.80 ПКУ фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи), та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та Інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункти 80.2.2, 80.2.5, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ГЖ України).
Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, зазначив, що:
- "...Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "... за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правиш поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Виходячи з наведеного Велика Палата Верховного Суду не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки від 10 жовтня 2016 року № 1336, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
При цьому поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосуються тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду".
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації с тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Верховний суд зазначив, що системний аналіз п.80.2.5. п.80.2, ст. 80 Податкового кодексу України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законом порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Отже, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів є самостійною обставиною, з якою законодавець повязує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законом порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Тобто, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин виробництва (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального). Постанова КАС ВС від 12.08.2021 року у справі № 140/14625/20.
Згідно статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, є державною власністю. Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами. Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.
Отже, контролюючий орган уповноважений на збирання та використання під час виконання своїх функцій та завдань податкової інформації щодо платників податків. При цьому інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.
Для встановлення правомірності чи протиправності проведення спірної перевірки визначальними є обставини щодо пред`явлення, направлення або надіслання платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення, копії наказу та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків ( його представників або осіб , які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.
У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Вказані обставини свідчать про те, що контролюючим органом дотримано вимоги ПКУ щодо умов допуску до проведення фактичної перевірки.
У відповідності до п. 1 ст.86 ПУ України - Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності) (п. 5 ст. 76).
Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21.07.2022 по справі №320/1864/21, від 11.05.2022 по справі №540/4141/20, від 12.08.202І по справі № 140/14625/20.
Призначаючи фактичну перевірку, достатньо покликатися в наказі на відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України без розкриття його змісту, яким охоплюється предмет перевірки, але за умови, що цей підпункт містить лише одну фактичну підставу. Об`єктивну наявність або відсутність у контрольного органу підстав (обставин), визначених в підпунктах пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, як умови призначення фактичної перевірки, перевіряє суд. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, який містить покликання на порядковий номер підпункту пункту статті Податкового кодексу України, як підстави для проведення перевірки, але не відображає конкретні обставини, які в цих підпунктах розкриваються та мають об`єктивно існувати, даний висновок викладений у постанові Верховного суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23.
В контексті Організації та проведення перевірки без участі особисто позивача як суб`єкта, який фактично здійснює господарську діяльність, слід вказати, що згідно положеннями Податкового кодексу України фактичні перевірки проводяться за участю особи, яка на правомірних підставах присутня в об`єкті перевірки і проводить розрахункові операції.
Відповідно до абзацу 2 пункту 80.1 статті 81 ПК України, у наказі про проведення зазначається дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Системний аналіз зазначених вище по тексту положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку про виникнення права у посадових осіб податкового органу розпочати проведення фактичної перевірки за наявності хоча б однієї з підстав для їх проведення, визначених у відповідному наказі, а також за умови пред`явлення або надіслання, у випадках передбачених Кодексом, відповідних документів.
Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 460/1239/19.
Суд також зазначає, що визначальним у цій справі є факт встановлення, чи дійсно ФОП ОСОБА_1 на час проведення фактичної перевірки здійснював підприємницьку діяльність в об`єкті перевірки, що визначена додатком №50 до наказу від 01.02.2024 № 627-п, а саме: магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, обов`язок щодо доказування покладається не лише на суб`єкта владних повноважень, але і на іншу сторону, яка повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Як уже зазначалось вище, на підставі пп.80.2.2, п. 80.2, ст. 80, п. 69.27 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, наказу Головного управління Державної податкової служби в м. Києві від 01.02.2024 № 627-п та на підставі направлень від 02.02.2024 №№ 2764/26-15-07-07-01, 2765/26-15-24-02-02 Головним управлінням ДПС в м. Києві проведено фактичну перевірку магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 з питань контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, реалізації підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін, та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), за результатами якої складено акт від 05.02.2024 № 8918/26/15/07/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).
Перевіркою встановлено, що при придбанні адаптеру живлення “Apple” вартістю 599,00 грн розрахункова операція не проведена через зареєстрований належним чином програмний реєстратор розрахункових операцій (далі - ПРРО), розрахунковий документ встановленої форми та змісту не надано, чим порушено вимоги пункту 1 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-В “Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” (далі - Закон №265).
Також перевіркою встановлено не ведення в порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем реалізації, а саме відсутні накладні чи інші документи, що підтверджують походження товару, згідно опису товару, що знаходився в реалізації в магазині на загальну суму 995473,00 грн, чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-В “Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” (далі - Закон №265).
Як вбачається з акту фактичної перевірки від 04.02.2024 №8418/26/15/07/3721701818, то така проведена господарської одиниці - магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: АДРЕСА_1 , субґєкта господарської діяльності ОСОБА_3 , відтак твердження суду першої інстанції про те, що контролюючим органом під час перевірки не визначено та відповідно не зафіксовано у акті того, що магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є місцем де ФОП ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність не відповідає дійсності.
Особа, що здійснювала розрахункову операцію - ОСОБА_2 , відмовилась від отримання письмового запиту від 04.02.2024 про надання документів. Також зазначена особа відмовилась від підписання матеріалів перевірки та отримання копії акту перевірки, про що контролюючим органом складено відповідний акт.
При цьому, ОСОБА_2 , згідно акту фактичної перевірки, не висловлювала жодних заперечень та не надавала пояснення, що товар, який нею був проданий, та товар описаний в ході перевірки належить не позивачу, а іншій особі. 
Доказів зворотного з урахуванням положень ч. 1ст. 77 КАС України позивачем не надано. 
На підтвердження правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень відповідачем надано скріншот з бази даних ГУ ДПС в Івано-Франківській області (“Податковий блок”) згідно якого ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди відділу магазину за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно позивачем не підтверджено жодними доказами укладення договорів оренди з іншими суб`єктами господарювання за вказаною адресою та доказів здійснення ними підприємницької діяльності з видом діяльності, аналогічним основному виду діяльності ФОП ОСОБА_1 , а саме: 4741. Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, в т.ч. і ОСОБА_2 .
Тому покликання на те, що контролюючим органом під час перевірки не встановлено факту, що ОСОБА_2 є найманим працівником ФОП ОСОБА_1 та працює на посаді касира в місці здійснення ним підприємницької діяльності та наявність реєстрації її як фізичної особи-підприємця з аналогічним видом діяльності є помилковим, бо позивач міг не оформляти трудових відносин з останньою, що в свою чергу є самостійною підставою для притягнення його до відповідальності, а крім того вона не могла здійснювати підприємницьку діяльність у вказаному магазині, бо як уже вказувалось вище, відсутні докази укладення нею договору оренди для здійснення такої діяльності, а факт реєстрації останньої як ФОП не позбавляє її права працювати на інших умовах. 
Згідно вимог п.1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР встановлено, що фінансові санкції у відповідних розмірах застосовуються за такі порушення: у разі встановлення в ході перевірки факту: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР (у редакції від 31.12.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння);
У відповідності до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.
Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.
Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пунктів 19, 20 розділу І Закону України від 14 липня 2020 року № 786- IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб” - підприємців, пункту 44.1 статті 44 глави 1 розділу II Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, наказом Міністерства фінансів України від 13 травня 2021 року № 261 затверджено Типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність та Порядок ведення типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Порядок ведення типової форми № 261).
Згідно статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 затверджений Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - Порядок №496).
Отже, із прийняттям Порядку №261 та Порядку №496 існує чіткий встановлений законодавством порядок обліку товарних запасів (їх походження і обліку) в розумінні положень пункту 12 статті 3 Закон №265/95-ВР.
У свою чергу статтею 20 Закону від 06.07.1995 № 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Як передбачено пунктом 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
З матеріалів справи встановлено, що позивачем не подано до контролюючого органу як під час перевірки, так і після її проведення додаткових документів і пояснень, в порядку п. 44.6 ст. 44 та п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України.
Позивач належним чином не обґрунтував неможливості надання документів податковому органу під час проведення перевірки.
У постанові від 08.04.2026 Верховний Суд зокрема зазначив, що у справі судами не встановлено існування конкретної доповідної записки, її змісту, що підтверджує фактичну підставу для призначення перевірки. Матеріали справи не містять наведеної доповідної записки управління фактичних перевірок від 01.10.2021 №203/26-15-07-07-00-12 (т.2, а.с.79).
Як зазначалося судом вище, відповідачем долучено належним чином завірену копію доповідної записки управління фактичних перевірок від 01.02.2024 №203/26-15-07-00-12 (т.2, а.с.94-96).
У доповідній записці управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві, зокрема зазначено. В ході виконання функціональних повноважень управлінням фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві стало відомо про діяльність на території м. Києва платників податків/об`єктів торгівлі (послуг), які здійснюють роздрібну торгівлю товарами, складною побутовою технікою, яка підлягає гарантійному ремонту або надають послуги, в т.ч. через мережу Інтернет без застосування РРО/ПРРРО та без видачі фіскальних розрахункових документів. Також, від ДПС та інших територіальних органів ДПС надходили листи про необхідність вжиття заходів контролю по деяким платникам податків.
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, до підстав проведення фактичної перевірки віднесено, зокрема, наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Відтак, судом встановлено, що порушень положень законодавства в частині процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, відповідачем не допущено.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2. ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З урахуванням вищезазначеного, суд на підставі наданих учасниками справи письмових доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Микитюк Р.В. 

Рішення складене в повному обсязі 20 липня 2026 р.