П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/8679/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Боровицький О. А. 

15 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Курка О. П.  Ватаманюка Р.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
представників позивача: Колісника Б.О., Мисенко К.В.,
представника відповідача: Дишко Ю.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля"" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просили суд залишити її без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року - без змін.
Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» (код ЄДРПОУ 34009446) зареєстровано рішенням Гайсинської районної державної адміністрації від 15.03.2006 за №11501020000000297.
Перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби з 16.03.2006. Станом на дату виникнення спірних правовідносин перебувало на обліку в Південному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків (3400).
В періоді, який перевірявся, ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» було платником: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п, податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж з/п, військовий збір, податок на прибуток іноземних юридичних осіб, рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, рентна плата за користування радіочастотним ресурсом України, податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), акцизний податок на пальне, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач. юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач. юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, орендна плата з юридичних осіб, єдиний податок з с/г товаровиробників, у яких частка с/г товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75%, екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речововин стаціонарними джерелами забруднення (крім викидів в атмосферу двоокису вуглецю), екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря двоокису вуглецю стаціонар джерелами забруд, плата за ліцензії на право зберігання пального, єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомогу по тимчасовій непрацездатності.
У період в який проводилась перевірка, ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» було зареєстроване платником ПДВ з 17.03.2006.
Також встановлено, що в перевіряємий період ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» було зареєстроване платником єдиного податку 4 групи.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, н. 78.1.12 ст. 78.1 ст 78, пп. 69.352 ст. 69 під. 10 р. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідно наказу Державної податкової служби України від 04.10.2024 № 734 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» та на підставі наказу Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від 17.10.2024 №211 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» (код СДР1ЮУ 34009446) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено па контролюючі органи, за період діяльності з 01.10.2017 по 31.12.2023 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до першого примірника акту перевірки, який є його невід`ємною частиною).
Вказана перевірка, з урахуванням наказу Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від 29.11.2024 за №244 «Про продовження проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» та наказу Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від 12.12.2024 за №249 «Про зупинення терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ПК «Зоря Поділля»», проводилась у період з 12.11.2024 по 27.01.2025.
За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №64/34-00-07-06/34009446 від 03.02.2025 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» (том 1 а.с. 46-192, далі також – Акт перевірки), в якому сформовано наступний висновок:
«Перевіркою встановлено порушення пунктів 16.1, 17, 21 ТОВ «ПК «ПК «Зоря Поділля»»:
Проведеним аналізом повноти формування доходів з обігу процентних облігацій Міністерства фінансів України, враховуючи:
1) наявні відхилення між даними бухгалтерського обліку («Аналізу рах.791 «Результат операційної діяльності», «Аналізу рах.793 «Результат іншої діяльності», Реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників фінансового результату до оподаткування в Звіті про фінансові результати (форма №2) (додаток до п.16.2 акту перевірки) та показниками Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) (ф.№2),
2) наявні відхилення між загальною сумою отриманих доходів за даними Розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника та показниками Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) ( ф.№2),
3) що джерелом інформації при складанні Розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва є дані бухгалтерського обліку,
4) попадання підприємством на запит контролюючого органу від 26.11.2024 №6 інформації про здійснені перегрупування облікової інформації підготовленої за національними стандартами бухгалтерського обліку та коригування статей звітності до формату МСФЗ (трансформацію фінансової звітності),
п. 7 П(С)БО 15«Дохід», а саме занижено дохід від продажу облігацій внутрішньої державної позики у сумі 441813165,22 гри., в т.ч. за 2022 р. у сумі 196477092,01 грн., за 2023 рік у сумі 245336073,21 грн.
п.п. 298.8.4. п. 298.8 ст. 298 Податкового кодексу України частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, порушення сільськогосподарським товаровиробником - юридичною особою сплати податків у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.
п. 7 П(С)БО 15«Дохід», в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 226370160 грн, а саме:
за 2023 рік у сумі 226 370 160 грн.
пп. 255.11.2 п.255.11 ст.255 Податкового кодексу України занижено рентну плату за спеціальне використання води за 2023 р. у сумі 225 416,84 гри., у т.ч. :
- 1 кв.2023 р. -2342,12 грн.,
- 2 кв.2023 р. -19342,63 грн.,
- 2 кв.2023 р. - 48485,35 грн.,
- 4 кв. 2023 р. - 15 5246,74 грн.
на порушення ст.269, ст.270, ст.271, ст. 284, ст.285, ст. 286, ст. 287 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ із змінами та доповненнями, ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» занижено податкові зобов`язання з земельного податку всього на суму 23275,15 грн., в т.ч.:
за 2023 рік на суму 23275,15 грн.».
Не погоджуючись із висновками Акту перевірки позивач подав до Південного МУ ДПС по роботі з ВПП письмові заперечення від 14.02.2025 за вих. № 345 та додаткові пояснення від 21.02.2025 за вих. 356, в яких просив скасувати (відмінити) висновки Акту перевірки від 03.02.2025 року №64/34-00-07-06/34009446 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» (код ЄДРПОУ 34009446)» та не приймати жодних податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень на підставі зазначеного Акту перевірки.
За результатом розгляду поданих позивачем заперечень та додаткових пояснень, відповідач надав відповідь від 03.03.2025 за №515/6/34-00-07-06, в якій заперечив доводи представника позивача, при цьому скоригував зміст висновку акту перевірки виклавши абз. 6 в наступній редакції:
«п. 7 П(С)БО 15«Дохід», п. 44.1, п. 44.2 статті 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 13 5.1 ст. 135, п. 137.1. ст.137 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 226 3 70 160 гри , а саме:
за 2023 рік у сумі 226 370 160 грн.».
В подальшому, за вказаними вище порушеннями Південним МУ ДПС по роботі з ВПП прийнято податкові повідомлення-рішення (том 2 а.с. 21-69):
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №16834000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням з податку на прибуток підприємств за 2023 рік на 282 962 700 грн, з яких: 226 370 160 грн - за основним зобов`язанням та 56 592 540 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №16934000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням із земельного податку за 2023 рік на 29 093,94 грн, з яких: 23 275,15 грн - за основним зобов`язанням та 5 818,79 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17034000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням із сплати рентної плати за спеціальне використання води за 1-4 кв. 2023 року на 209 891,14 грн, з яких: 167 912,91 грн - за основним зобов`язанням та 41 978,23 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17134000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням із сплати рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року на 13 972,88 грн, з яких: 11 178,30 грн - за основним зобов`язанням та 2794,58 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року № 17234000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням із сплати рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року на 10 113,70 грн, з яких: 8090,96 грн - за основним зобов`язанням та 2022,74 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17334000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням із сплати рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року на 30 892,81 грн, з яких: 24 714,25 грн - за основним зобов`язанням та 6178,56 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17434000706 форма «Р», яким збільшено суму за зобов`язанням із сплати рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року на 16 900,57 грн, з яких: 13 520,47 грн - за основним зобов`язанням та 3380,10 грн - за штрафними санкціями;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17534000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 340,00 грн за не подання податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2023 рік;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17634000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 340,00 грн за не подання податкових декларацій із плати за землю (земельний податок) за 2023 рік;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17734000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1360,00 грн за не подання податкових декларацій з рентної плати за спеціальне використання води за 1-4 кв. 2023 року;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17834000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 грн за не подання податкових декларацій з рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №17934000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 грн за не подання податкових декларацій з рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №18034000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 грн за не подання податкових декларацій з рентної плати за спеціальне використання і води за 2-4 кв. 2023 року;
- податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2025 року №18134000706 форма «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 грн за не подання податкових декларацій з рентної плати за спеціальне використання води за 2-4 кв. 2023 року.
Позивач із відповідними ППР суб`єкта владних повноважень не погодився, в зв`язку з чим, керуючись ст. 55-56 ПК України, 24.03.2025 звернувся до ДПС України із скаргою за вих. №543 (том 2 а.с. 70-95), в якій просив скасувати прийняті відповідачем спірні ППР.
17.04.2025 за вих. №620 позивач подав до ДПС України додаткові пояснення до Скарги №543 від 24.03.2025 (том 2 а.с. 96-103).
В подальшому, за наслідком розгляду скарги позивача ДПС України, керуючись главою 4 ПК України, було прийнято рішення від 16.05.2025 за №14044/6/99-00-06-01-01-06, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 10.03.2025 за №16834000706, №16934000706, №17034000706, №17134000706, №17234000706, №17334000706, №17434000706, №17534000706, №17634000706, №17734000706, №17834000706, №17934000706, №18034000706, №18134000706 (том 2 а.с. 105-122).
Разом із тим, не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Як зазначалось вище, однією з підстав, з якою позивач пов`язує протиправність прийнятих відповідачем ППР, є відсутність законних підстав для проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
На обґрунтування зазначеної позиції позивач посилається на те, що підставою для видання наказів ДПС України від 04.10.2024 №734 та Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП від 17.10.2024 №211 було здійснення контролюючим органом вищого рівня контролю за результатами попередньої документальної планової перевірки товариства та відкриття дисциплінарних проваджень щодо посадових осіб, які її проводили. Водночас, як зазначає позивач, за результатами таких дисциплінарних проваджень факту вчинення дисциплінарних проступків посадовими особами контролюючого органу не встановлено, що, на його думку, виключає можливість проведення повторної перевірки на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Крім того, позивач вважає, що накази про проведення перевірки не містили конкретизації обставин, які були неповно з`ясовані під час попередньої перевірки, не визначали конкретних порушень, допущених перевіряючими особами, а також не окреслювали чітких меж та предмета повторної перевірки, обмежуючись загальним посиланням на необхідність перевірки правильності нарахування та сплати усіх податків і зборів за тривалий період діяльності підприємства. На переконання позивача, такі формулювання не відповідають вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України та правовим висновкам Верховного Суду щодо необхідності належного обґрунтування підстав і меж проведення документальної позапланової перевірки.
Суд зазначає, що за сталою судовою практикою, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Згідно з нормами п.п. 78.1.12 п. 78.1. ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато дисциплінарне провадження або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
На підставі такого наказу контролюючим органом, якому доручено здійснення перевірки додатково видається наказ у порядку, передбаченому пунктом 81.1 статті 81 цього Кодексу.
За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
З огляду на положення п. п. 78.1.12. п. 78.1. ст. 78 ПК України, перевірка, яка здійснюється з визначених ним підстав, є похідною від перевірки, попередньо проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і щодо якої контролюючим органом вищого рівня виявлено невідповідність висновків акта перевірки, складеного за її результатами, вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства.
Тобто, для проведення перевірки на підставі п. п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України, однією з необхідних передумов, є проведення на законних підставах первинної перевірки, яка породила правові наслідки, і за результатами якої було складено акт перевірки, який містить недоліки, визначені у даній нормі, однак створює правові наслідки (може бути підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, проведення в подальшому похідної перевірки).
У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №1.380.2019.001429 зазначено, що перевірка, яка проводиться на підставі пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК України за своєю суттю є додатковою перевіркою, що має на меті дослідити обставини, які не були дослідженні зовсім або досліджені не в повній мірі під час проведення перевірки або ж перевірити висновки, зроблені за результатами податкової перевірки у випадку встановлення їх невідповідності чинному законодавству.
В залежності від наявної підстави для перевірки, визначається зміст та межі самої перевірки і, відповідно, обсяг документів та фактичних обставин, що підлягають дослідженню в ході перевірки, що в свою чергу безпосередньо впливає на обсяг прав платника податків під час проведення позапланової перевірки.
З матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу Південного МУ ДПС по роботі з ВПП від 17.10.2024 №211, прийнятого на виконання наказу ДПС України від 04.10.2024 №734 про проведення документальної позапланової перевірки, згідно з підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, підпунктом 78.1.12 п.78.1 ст.78, підпункту 69.2-2, 69.35-1 п. 69 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено па контролюючі органи, за період діяльності з 01.10.2017 по 31.12.2023 відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до першого примірника акту перевірки, який є його невід`ємною частиною).
Суд враховує, що наказ ДПС України №734 від 04.10.2024 містить посилання про здійснення дисциплінарних проваджень стосовно посадових Південного МУ ДПС по роботі з ВПП, які проводили попередню документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПК «Зоря Поділля»».
Водночас сам по собі факт відсутності за результатами дисциплінарних проваджень встановленого дисциплінарного проступку посадових осіб контролюючого органу не свідчить автоматично про незаконність призначення перевірки, оскільки така обставина не передбачена підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України як обов`язкова умова для її проведення.
Отже, доводи позивача в частині того, що відсутність дисциплінарного проступку за результатами службового розслідування сама по собі виключала можливість призначення документальної позапланової перевірки, суд вважає необґрунтованими.
Одночасно судом встановлено, що наказ ДПС України від 04.10.2024 №734 та наказ Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 17.10.2024 №211 не містять належного обґрунтування конкретних обставин, які свідчили б про невідповідність висновків попередньої перевірки вимогам законодавства або про неповне з`ясування питань, що підлягали дослідженню під час такої перевірки.
Вказані накази фактично передбачали проведення повторної перевірки усієї фінансово-господарської діяльності позивача за тривалий період часу, без визначення конкретних питань, які підлягали додатковому дослідженню в межах контролю за діяльністю посадових осіб контролюючого органу, що проводили попередню перевірку.
Такий підхід суперечить правовій природі документальної позапланової перевірки, передбаченої підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України, яка не може використовуватися як механізм повторного повного податкового контролю платника податків, а допускається виключно для усунення конкретних недоліків попередньої перевірки, належним чином встановлених та обґрунтованих контролюючим органом вищого рівня.
При цьому відповідачем не доведено, що у наказах про призначення перевірки були визначені конкретні порушення, допущені під час попередньої перевірки, або конкретні питання, які залишилися неповно з`ясованими. Натомість наведені у наказах формулювання мають загальний характер та не дозволяють встановити межі проведення перевірки, що не відповідає вимогам податкового законодавства та правовим висновкам Верховного Суду.
Також не можна залишити поза увагою й доводи представників позивача з приводу того, що за наслідком дисциплінарних проваджень, посилання на які містяться в наказі ДПС України №734 від 04.10.2024, посадових осіб Південного МУ ДПС по роботі з ВПП, які проводили планову документальну виїзну перевірку ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, приймаючи наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ПК «Зоря Поділля»», відповідач порушив пряму заборону, встановлену п.78.2 ст.78 ПК України - проведено документальну позапланову перевірку, яка передбачена пп.78.1.8 п.78.1ст.78 ПК України, з питань, що були охоплені під час попередньої перевірки позивача, результати якої оформлені актом від 06.05.2024 №318/34-00-07-06/34009446.
Виходячи із системного тлумачення положень підпункту 20.1.4. п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, підпункту 78.1.12 п. 78.1, п.78.2, п. 78.4 ст. 78 та п.81.1 ст.81 ПК України, не визначення наказом ДПС України №734 від 04.10.2024 предмету та встановлених меж перевірки є істотним порушенням зазначених норм ПК України, що визначають умови законності проведення документальних позапланових виїзних перевірок, та в результаті призвели до проведення відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки, з підстав передбачених пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України, з питань, що були охоплені під час попередньої перевірки позивача, що є безпосереднім порушенням п.78.2 ст.78 ПК України.
Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу щодо заниження позивачем доходу від продажу облігацій внутрішньої державної позики («ОВДП») та, як наслідок, неправильного обчислення частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2022 та 2023 роки, суд виходить з такого.
Спірне питання зводиться до з`ясування: який стандарт бухгалтерського обліку підлягав застосуванню позивачем для відображення операцій з купівлі-продажу ОВДП у 2022–2023 роках - МСФЗ 9 «Фінансові інструменти» чи НП(С)БО 15 «Дохід» - та чи є правомірним включення до доходу в розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника лише суми прибутку (різниці між ціною продажу та балансовою вартістю ОВДП), а не повної договірної вартості реалізованих облігацій.
Щодо правомірності застосування позивачем МСФЗ, то в обґрунтування правомірності вчинених дій позивач посилався на статтю 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі також - Закон про бухоблік).
Зокрема, частина 2 цієї статті зобов`язує підприємства, що становлять суспільний інтерес, застосовувати МСФЗ.
Позивач є великим підприємством у розумінні частини 3 статті 55 Господарського кодексу України (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин) (понад 250 працівників, річний дохід понад еквівалент 50 млн євро), а відповідно до статті 1 Закону про бухоблік великі підприємства належать до підприємств, що становлять суспільний інтерес.
Як було встановлено судом із наданих представниками сторін пояснень, датою переходу ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» на МСФЗ є 1 січня 2018 року, а повний перший пакет звітності за МСФЗ складено за 2019 рік. Таким чином, починаючи з 2019 року, позивач зобов`язаний вести облік та складати фінансову звітність виключно за МСФЗ.
Відповідна облікова політика закріплена наказами позивача, які були надані відповідачу під час перевірки.
В свою чергу, відповідач, не заперечуючи сам факт застосування позивачем МСФЗ, стверджує, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» лише трансформує звітність, складену за національними стандартами, у формат МСФЗ, а не веде первинний облік за МСФЗ.
На підтвердження цього відповідач вказав на наявність відхилень між даними бухгалтерського обліку (за оборотно-сальдовими відомостями) та показниками Звіту про фінансові результати (форма №2).
Крім того, відповідач зазначив, що товариство не надало інформації про перегрупування облікової інформації та коригування статей звітності у відповідь на запит від 26.11.2024 № 6, що, на думку податкового органу, свідчить про відсутність трансформаційних таблиць і підтверджує ведення обліку за П(С)БО.
На підставі цього відповідач застосував НП(С)БО 15 «Дохід» та визначив дохід від продажу ОВДП у розмірі повної договірної вартості реалізованих облігацій - 441 813 165,22 грн., у тому числі за 2022 рік - 196 477 092,01 грн., за 2023 рік - 245 336 073,21 грн.
Суд критично оцінює вищенаведену позицію та твердження податкового органу з огляду на наступне.
По-перше, відповідач самостійно підтвердив у акті перевірки, що облікова політика позивача передбачає застосування МСФЗ починаючи з 01.01.2018 та що фінансова звітність із відміткою «складена за міжнародними стандартами фінансової звітності» подається до податкового органу з 2019 року.
Таким чином, відповідач визнає факт застосування МСФЗ позивачем, однак при цьому одночасно застосовує НП(С)БО 15 для донарахування доходу. Зазначена позиція, на переконання суду, є внутрішньо суперечливою.
По-друге, наявність відхилень між даними синтетичного обліку та показниками фінансової звітності за МСФЗ є закономірним наслідком трансформаційних коригувань, що передбачаються МСФЗ 1 «Перше застосування міжнародних стандартів фінансової звітності». Зазначені відхилення не свідчать про порушення облікової дисципліни та не є доказом того, що облік ведеться за П(С)БО.
МСФЗ 1 прямо передбачає ретроспективне застосування стандартів, а МСФЗ допускають складання звітності на основі даних національного плану рахунків із подальшим трансформаційним коригуванням, що відповідає практиці, яка склалася в Україні відповідно до роз`яснень Міністерства фінансів України у листі від 27.02.2018 № 35210-06-5/5570.
Також суд зазначає, що ненадання позивачем трансформаційних таблиць на запит від 26.11.2024 № 6 не може автоматично свідчити про ведення обліку за П(С)БО. Відповідач не довів, що такі таблиці взагалі відсутні, обмежившись лише фактом їх ненадання.
Натомість позивач під час розгляду справи пояснив, що міжнародні стандарти не вимагають відображення результатів трансформації безпосередньо у регістрах синтетичного обліку.
Крім того, частина 6 статті 12-1 Закону про бухоблік, на порушення якої посилається відповідач, встановлює обов`язок забезпечити ведення бухгалтерського обліку за МСФЗ після подання першої фінансової звітності за цими стандартами. Позивач подає фінансову звітність за МСФЗ починаючи з 2019 року. Наявність незначних технічних розбіжностей між оборотно-сальдовими відомостями та звітністю, обумовлених трансформаційними процедурами, не означає систематичного ведення обліку за П(С)БО всупереч МСФЗ.
Таким чином, на переконання суду, позивач правомірно застосував МСФЗ при веденні бухгалтерського обліку та складанні фінансової звітності за 2022 та 2023 роки. Доводи відповідача щодо протилежного є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і власним змістом акта перевірки.
Надаючи оцінку правомірності визначення доходу від продажу ОВДП за МСФЗ 9, то суд враховує наступне.
Так, за твердженнями позивача, ОВДП є фінансовими інструментами у розумінні параграфу 11 МСБО 32 «Фінансові інструменти: подання» - контрактним правом отримати грошові кошти від іншого суб`єкта господарювання. Відповідно, операції з ОВДП повністю підпадають під сферу застосування МСФЗ 9 «Фінансові інструменти», а не МСФЗ 15 «Дохід від договорів з клієнтами», оскільки підпункт «в» пункту 5 МСФЗ 15 прямо виключає зі своєї сфери фінансові інструменти, що регулюються МСФЗ 9.
Відповідно до пункту 3.2.12 МСФЗ 9, при припиненні визнання фінансового активу різниця між балансовою вартістю та отриманою компенсацією визнається у прибутку або збитку. Отже, доходом від операцій з ОВДП у розумінні МСФЗ є не повна ціна продажу, а саме прибуток - різниця між ціною реалізації та балансовою (первісною) вартістю облігацій. Відповідно, позивач правомірно відображав за кредитом рахунку 741 лише суму такого прибутку: за 2022 рік - 3 700 759,03 грн., за 2023 рік - 2 124 332,09 грн.
Позиція позивача підтверджена двома незалежними судово-економічними експертизами: Висновком Експерта № 16-01/25 від 16 січня 2025 року та Висновком Експерта № 06/01/2025 від 10 лютого 2025 року, які були надані позивачем до податкового органу під час процедури адміністративного оскарження. Обидва висновки підтвердили, що застосований позивачем порядок обліку ОВДП відповідає МСФЗ 9, обліковій політиці підприємства та вимогам чинного законодавства.
В свою чергу, відповідач в акті перевірки зазначив та наполягав під час розгляду справи, зокрема у відзиві на позовну заяву, на тому, що оскільки позивач фактично веде облік за національними стандартами (лише трансформуючи звітність), дохід від продажу ОВДП мав визначатися відповідно до П(С)БО 15 «Дохід» та П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції». За правилами П(С)БО 15 (пункт 7) дохід від реалізації фінансових інвестицій відображається у повній сумі продажу (договірна вартість), тобто як кредитовий оборот за рахунком 741 на всю суму отриманих коштів.
Таким чином, на думку відповідача, дохід від продажу ОВДП за 2022 рік становить 200 177 851,04 грн., за 2023 рік - 247 460 405,30 грн., а загалом - 441 813 165,22 грн., яку слід включити до загального доходу при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника.
Оцінюючи доводи сторін в їх сукупності, суд враховує те, що ОВДП є борговими цінними паперами держави, що підтверджують зобов`язання держави в особі Міністерства фінансів України виплатити власнику номінальну вартість та відсотки. З огляду на це ОВДП є фінансовими активами у розумінні параграфу 11 МСБО 32 - контрактним правом отримати грошові кошти. Такий висновок не оспорювався відповідачем.
Відповідно до пункту 2.1 МСФЗ 9, цей стандарт застосовується до всіх статей, що підпадають під сферу МСБО 39, включаючи всі фінансові активи. ОВДП не входять до переліку виключень, визначених пунктом 2 МСБО 39. Одночасно підпункт «в» пункту 5 МСФЗ 15 прямо встановлює, що МСФЗ 15 не застосовується до фінансових інструментів, що регулюються МСФЗ 9. Таким чином, операції позивача з ОВДП підлягають обліку виключно за МСФЗ 9, без можливості субсидіарного застосування МСФЗ 15 чи П(С)БО 15.
Суд наголошує: відповідач, як і сам позивач, визнає, що ОВДП є фінансовими інструментами. Однак при цьому відповідач застосовує П(С)БО 15, що регулює дохід від реалізації товарів, робіт, послуг та фінансових інвестицій у розумінні національних стандартів. Таке застосування є методологічно некоректним, оскільки ігнорує чітку ієрархію стандартів та пряму норму-виключення, закріплену в пункті 5 МСФЗ 15.
Щодо самого методу визнання доходу, то колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що пункт 3.2.12 МСФЗ 9 встановлює: при припиненні визнання фінансового активу в прибутку або збитку визнається різниця між балансовою вартістю активу та отриманою компенсацією. Тобто МСФЗ 9 вимагає відображення не валової виручки від продажу фінансового активу, а чистого фінансового результату від такої операції. Це принципово відрізняється від підходу П(С)БО 15, за яким дохід визнається у повній сумі договірної ціни продажу з одночасним відображенням собівартості за дебетом рахунку 971.
Відповідно до пункту Б3.1.5 МСФЗ 9, який регулює облік за датою операції, на дату продажу визнається дебіторська заборгованість покупця та припиняється визнання проданого активу; різниця між отриманою компенсацією та балансовою вартістю активу відображається як прибуток або збиток. Позивач послідовно застосовував саме цей підхід: Дт 3771 Кт 352 — на балансову вартість ОВДП; Дт 3771 Кт 741 — на суму прибутку (різниця між ціною продажу та балансовою вартістю). Такий порядок є правильним відображенням вимог МСФЗ 9.
Водночас суд звертає увагу, що підхід відповідача (включати до доходу повну договірну вартість продажу ОВДП без врахування витрат на їх придбання) призводить до економічно абсурдного результату: у загальний дохід підприємства включається транзитна сума, яка відображає лише грошовий потік від операцій із фінансовими активами, але не є реальним економічним збагаченням. Наприклад, якщо підприємство придбало ОВДП на суму 196 477 092,01 грн. та наступного дня продало їх за 200 177 851,04 грн., його реальний дохід від цієї операції становить 3 700 759,03 грн. - саме цю суму відображає позивач. Включення ж 200 177 851,04 грн. до загального доходу при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника штучно збільшує знаменник такого розрахунку та фактично веде до незаконної зміни податкового статусу підприємства всупереч економічній реальності.
Також, суд не може залишити поза увагою наявність в матеріалах справи двох незалежних висновків судово-економічних експертиз: Висновок № 16-01/25 та Висновок № 06/01/2025, на які покликались представники позивача під здійснення оскарження спірних ППР в адміністративному порядку, а також під час мотивування заявлених у даній справі позовних вимог. Обидва висновки підготовлені атестованими судовими експертами.
Судом встановлено, що відповідач у відзиві не спростував висновки вказаних експертиз належними контрдоказами. Зокрема, відповідач не ініціював призначення повторної або додаткової експертизи, не надав рецензій на зазначені висновки та не навів конкретних методологічних аргументів, які б ставили під сумнів компетентність експертів або правильність їх висновків.
Колегія суддів наголошує, що заперечення відповідача проти висновків експертиз зводяться до загального повторення позиції акта перевірки щодо застосування П(С)БО 15, що не є спростуванням висновків експертів по суті.
Відповідно до частини 1 статті 108 КАС України, висновок експерта для суду не є обов`язковим, але незгода суду з висновком повинна бути мотивована. З огляду на відсутність обґрунтованих підстав для відхилення висновків обох експертиз, суд приймає їх як достовірні докази, що підтверджують правомірність облікової методології позивача.
Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням наявних в матеріалах справи висновків судово-економічних експертиз, суд дійшов до переконання, що позивач правомірно визначив дохід від продажу ОВДП у 2022 та 2023 роках у розмірі прибутку від відповідних операцій, а не в розмірі повної договірної вартості реалізованих облігацій. Висновок відповідача про заниження доходу від продажу ОВДП на суму 441 813 165,22 грн. є методологічно хибним та ґрунтується на неправильному застосуванні норм бухгалтерського законодавства.
Щодо правомірності розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва, то суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.262 пункту 14.1 статті 14 ПК України, частка сільськогосподарського товаровиробництва - це питома вага доходу сільськогосподарського товаровиробника, отриманого від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки, у загальній сумі його доходу.
Згідно з пунктом 291.4 статті 291 ПК України, до четвертої групи платників єдиного податку належать сільськогосподарські товаровиробники, у яких зазначена частка дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Підпунктом 298.8.4 пункту 298.8 статті 298 ПК України врегульовано, що у разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.
Відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року:
загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);
звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);
розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;
відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.
Водночас підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 ПК України передбачено, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 299.1, 299.2 статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
Згідно з пунктом 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;
5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
З пояснень наданих стороною позивача під час розгляду справи, судом встановлено, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» розрахувало частку сільськогосподарського товаровиробництва на підставі даних бухгалтерського обліку, веденого за МСФЗ:
- за 2022 рік: 2 736 760 387,51 грн. / 3 500 865 429,06 грн. = 78,17%;
- за 2023 рік: 4 206 860 996,88 грн. / 5 395 046 270,34 грн. = 77,98%.
В обох випадках частка перевищує встановлений законом поріг у 75%.
В сою чергу, відповідач, застосувавши П(С)БО 15 та включивши до загального доходу повну договірну вартість продажу ОВДП (441 813 165,22 грн. замість 5 825 091,12 грн. прибутку), збільшив знаменник розрахунку, унаслідок чого частка сільськогосподарського товаровиробництва, за версією відповідача, становить нижче 75%, що тягне за собою втрату позивачем статусу платника єдиного податку четвертої групи та обов`язок сплачувати податок на прибуток, земельний податок і рентну плату за спеціальне використання води на загальних підставах.
Надаючи оцінку вищезазначеним позиціям сторін, колегія суддів враховує те, що оскільки вище по тексту рішення суд вже дійшов висновку про правомірність застосування позивачем МСФЗ 9 та обґрунтованість методу визнання доходу від продажу ОВДП у розмірі прибутку від відповідних операцій, відповідно, і розрахунок загального доходу у знаменнику формули є правильним.
Штучне збільшення знаменника шляхом застосування невідповідного стандарту бухгалтерського обліку не відповідає принципу превалювання економічного змісту над юридичною формою, закріпленому в МСФЗ, та принципу об`єктивності та економічної обґрунтованості, що випливає зі статті 4 Закону про бухоблік.
Крім того, 05.10.2025 набув чинності Закон України № 4577-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки підприємств оборонно-промислового комплексу» (далі також – Закон 4577-ІХ).
Законом 4577-ІХ було доповнено підрозділ 8 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України пунктом 14, відповідно до якого протягом шести місяців з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки підприємств оборонно-промислового комплексу" юридична особа - платник єдиного податку четвертої групи має право подати податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за податкові (звітні) періоди 2022 рік та/або 2023 рік, та/або 2024 рік, та/або 2025 рік та, у разі наявності за відповідний податковий (звітний) рік доходів (прибутків) від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів та доходів, отриманих від емітента корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів, що засвідчують його право власності на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, та розрахованих за правилами бухгалтерського обліку, сплатити податок на прибуток у порядку та розмірі, встановлені розділом III цього Кодексу.
Наведена норма ПК України свідчить про наявність підстав для її ретроспективного застосування, адже її дія поширюється на правовідносини, які виникли у період з 2022 по 2025 роки.
З огляду на викладене, колегія суддів враховує, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» у жовтні 2025 року, виконуючи вимоги Закону № 4577-ІХ, самостійно задекларувало та сплатило податок на прибуток від операцій з ОВДП за 2022 та 2023 роки. Дані обставини знайшли своє документальне підтвердження доданими в ході розгляду справи копіями відповідних декларацій та платіжних інструкцій, копії яких знаходяться в матеріалах справи.
При цьому, відповідно до роз`яснень Міністерства фінансів України від 21.10.2025 №11210-13-10/30217, у разі виконання платником єдиного податку четвертої групи обов`язку декларування та сплати такого податку, доходи від операцій з ОВДП не включаються до загальної суми доходу при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробника. Зазначені обставини додатково підтверджують правомірність позиції позивача.
Із врахуванням викладеного, суд робить висновок про те, що позивач правильно розрахував частку сільськогосподарського товаровиробництва за 2022 рік (78,17%) та за 2023 рік (77,98%), яка в обох випадках перевищує встановлений пунктом 291.4 статті 291 ПК України поріг у 75%. Відповідно, позивач правомірно перебував у статусі платника єдиного податку четвертої групи у 2022-2023 роках.
Щодо правомірності незастосування позивачем загальної системи оподаткування у 2023 році та ненадання відповідних декларацій то колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено судом вище, позивач правомірно перебував у статусі платника єдиного податку четвертої групи протягом 2022-2023 років, оскільки частка сільськогосподарського товаровиробництва за зазначені роки перевищувала встановлений пунктом 291.4 статті 291 ПК України поріг у 75%.
Відповідно до пункту 133.5 статті 133 ПК України, суб`єкти господарювання, що застосовують спрощену систему оподаткування, визначену главою 1 розділу XIV ПК України, не є платниками податку на прибуток підприємств, крім випадків виплати доходів нерезиденту із джерелом їх походження з України, отримання скоригованого прибутку контрольованої іноземної компанії та фізичних осіб - підприємців, що застосовують спрощену систему оподаткування.
Жодна з зазначених виключних підстав у відносинах позивача протягом 2023 року не мала місця. Відтак, позивач у 2023 році не був платником податку на прибуток підприємств у розумінні положень розділу ІІІ ПК України та не мав обов`язку подавати відповідну податкову декларацію.
Аналогічно, відповідно до підпункту 286.2 статті 286 ПК України, обов`язок подання декларації з плати за землю покладається на платника такого податку. Платники єдиного податку четвертої групи сплачують єдиний податок замість, зокрема, земельного податку у частині земель, що використовуються для ведення сільськогосподарського товаровиробництва, і не є платниками земельного податку в загальному розумінні цього поняття.
Відповідно, ТОВ «ПК «Зоря Поділля» не мало обов`язку подавати декларацію з плати за землю за 2023 рік.
Те саме стосується рентної плати за спеціальне використання води. Зокрема, відповідно до підпункту 257.3 статті 257 ПК України, обов`язок подання декларації з рентної плати покладається на платника такого податку.
Оскільки позивач у 2023 році правомірно перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку четвертої групи, обов`язку декларування рентної плати на загальних підставах у нього не виникало.
Таким чином, ТОВ «ПК «Зоря Поділля» правомірно не подавало податкових декларацій з податку на прибуток підприємств, плати за землю (земельного податку) та рентної плати за спеціальне використання води за 2023 рік, оскільки у зазначений період не набував статусу платника відповідних податків на загальних підставах.
За цих обставин суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 10 березня 2025 року №17534000706, №17634000706, №17734000706, №17834000706, №17934000706, №18034000706, №18134000706, якими до позивача застосовано штрафні санкції за неподання відповідних декларацій.
Суд також вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача щодо відсутності його вини у вчиненні правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності.
Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. При цьому вжиті платником заходи вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, платник діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Колегією суддів встановлено, що ТОВ «ПК «Зоря Поділля»» вело бухгалтерський облік відповідно до затвердженої облікової політики та МСФЗ:
- правомірно визначило дохід від продажу ОВДП у розмірі прибутку від відповідних операцій відповідно до МСФЗ 9;
- правильно розрахувало частку сільськогосподарського товаровиробництва;
- подало відповідний розрахунок до контролюючого органу;
- правомірно перебувало у статусі платника єдиного податку четвертої групи. Правомірність зазначених дій підтверджена висновками двох незалежних судово-економічних експертиз та матеріалами справи.
Поряд із цим, відповідач у ході розгляду справи не довів, що позивач діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. Натомість, як встановлено судом, саме відповідач допустив методологічну помилку, застосувавши П(С)БО 15 замість МСФЗ 9 при визначенні доходу від продажу ОВДП. Таким чином, умови притягнення до фінансової відповідальності, визначені статтею 112 ПК України, відповідачем не дотримано.
Наведене є додатковою підставою для висновку про неправомірність застосованих до позивача штрафних санкцій та скасування відповідних ППР.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводі, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 15 вересня 2026 року.

Головуючий | | | Боровицький О. А.
Судді | | | Курко О. П.    Ватаманюк Р.В.