Справа № 541/4933/25
Номер провадження 2/541/504/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

11 вересня 2026 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Морозовської О.А.,
за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат. Позов обґрунтовує тим, що 08 травня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 870659680. 28 листопада 2018р. між TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 870659680. 03 січня 2019 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20190103, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 8 від 28.05.2020 до Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14350,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 9350,00 грн - заборгованість по відсоткам.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора. Тому, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № 870659680 від 08 травня 2019 року в розмірі 14350,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 9350,00 грн - заборгованість по відсоткам та понесені судові витрати.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2025 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. 
14.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач категорично заперечує укладання будь-яких договорів з позивачем. Зазначений у позовній заяві кредитний договір вона не укладала, грошових коштів згідно зазначеного договору ніколи не отримувала. Зазначений кредит був оформлений і взятий без її відома, але від її імені. На жоден її картковий рахунок по зазначеному кредитному договору будь-яких грошових коштів їй не надходило. Електронною поштою, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 , не користувалась і не користується та з її карткового рахунку в АТ КБ «Приватбанк» невідомими особами були зняті всі кошти, що змусило її звертатися до правоохоронних органів. На відповідача невідомими особами було оформлено декілька десятків кредитних договорів в інших фінансових компаніях, в зв`язку з чим в липні 2019 року було подано заяву до правоохоронних органів та останніми відкрито кримінальне провадження за кваліфікацією шахрайство. Твердження позивача про укладення договору не відповідає чинному законодавству та не доведено позивачем належними та допустимими доказами. Ні договір №870659680, ні графік розрахунків, не містять доказів підписання цих документів за допомогою електронного підпису позичальника, що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Крім того, відсутні докази підписання даного договору і позичальником. Відсутність у кредитному договорі одноразового ідентифікатора та номеру телефону на який він направляється виключає його підписання саме відповідачем та подання останньою заяви на отримання кредиту. Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідач виявив волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом даної справи. Матеріали справи не містять жодного доказу, укладення договору № 870659680 від 08.05.2019, і що воно відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Разом з тим, надані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, оскільки надані документи не містять відомостей про те, що відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісним кредитором виконано обов`язок з надання кредиту в інший спосіб. Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу згідно з кредитним договором було видано кредит саме в сумі заявлених позовних вимог. Визначення даної суми в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору. З врахуванням викладеного просить у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,000 грн (а.с. 37-49).
16.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у ній (а.с. 50-66).
10.07.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором. для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Договір Факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Однак надано лише першу та другу сторінку Договору. В матеріалах справи відсутній реєстр чи витяг з реєстру до договору Факторингу від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 870659680 від 08.05.2019 року. З врахуванням викладеного просять у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,000 грн (а.с. 37-49). 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у заявах по суті справи просив розгляд справи проводити без участі представника позивача (а.с. 3, 65).
Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідач та представника відповідача (а.с. 148).
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у матеріалах справи наявний кредитний договір № 870659680 від 08 травня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ОСОБА_1 , згідно п. 1.1 якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язується надати позичальникові ( ОСОБА_1 ) кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4 цього договору. Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 днів (п. 1.2. Договору). Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.3 Договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного п. 1.3. цього договору (п. 1.4. Договору). Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6. Договору).
У п. 4.4. Договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (а.с. 4-5).
Також, в матеріалах справи наявна заявка на отримання грошових коштів в кредит від 08 травня 2019 року, в якій вказано договір № 870659680 від 08 травня 2019 року, фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та номер банківської картки НОМЕР_2 (а.с. 129).
Крім того, в матеріалах справи міститься довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповідно до змісту якої заявка на кредит подана 08 травня 2019 року о 12:10, договір № 870659680 від 08 травня 2019 року відправлено позичальнику 08 травня 2019 року та підписано одноразовим ідентифікатором UC6C88W7, який відправлено позичальнику 08 травня 2019 року на номер телефону НОМЕР_1 ; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству 08.05.2019 12:11:48; перерахування коштів позичальнику здійснено 08.05.2019 12:11:59 (а.с. 125).
ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» надало до суду довідку, в якій повідомляє, що на виконання кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року, укладеного між позичальником/отримувачем ОСОБА_1 та кредитодавцем/платником ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг здійснено платіж за наступними реквізитами: Надавач платіжних послуг платника: АТ КБ «ПриватБанк»; Надавач платіжних послуг отримувача: АТ КБ «ПриватБанк»; особа платника: ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»; особа отримувача: ОСОБА_1; рахунок платника НОМЕР_3 ; транзитний рахунок для перерахування коштів отримувачу: НОМЕР_4 ; рахунок/платіжна карта отримувача: НОМЕР_2 , термін дії: 01.2022; сума платіжної операції: 5000,00 грн; дата ініціювання платіжної інструкції: 08.05.2019 12:11:48; дата завершення платіжної операції: 08.05.2019 12:11:59 (а.с. 124).
У розрахунку заборгованості за кредитним договором № 870659680 від 08 травня 2019 року за період з 28.05.2020 року по 31.10.2025 року, зробленого ТОВ «ФК «ЄАПБ», зазначено, що станом на 31.10.2025 року заборгованість за кредитним договором не погашена і залишок заборгованості складає 14350,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 9350,00 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 11).
Докази погашення відповідачем заборгованості перед позивачем за договором позики матеріали справи не містять.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення.
Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні.
Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.
Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Щодо укладення кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII).
Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що матеріали даної справи не містять доказів прийняття (акцепту) кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року, у справі немає доказів надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею закону.
Оскільки кредитний договір № 870659680 від 08 травня 2019 року та заявка на отримання грошових коштів в кредит від 08.05.2019 року не підписані, так як не містять ні власноручних ні електронних підписів сторін; кредитний договір не містить у своєму змісті номеру телефону (фінансового номеру телефону) ОСОБА_1 , у суду відсутні підстави вважати, що одноразовий ідентифікатор UC6C88W7 був надісланий позивачем саме на номер телефону відповідача і використовувався нею для підписання кредитного договору.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів укладення 08 травня 2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 кредитного договору № 870659680 в електронному вигляді в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Щодо виконання позикодавцем обов`язку щодо переказу позичальнику кредитних коштів.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно дозаконів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Як вбачається з умов кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року, а саме п. 4.1., невідємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Відповідно до п. 3.18 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», товариство строком від двох хвилин до 3 банківських днів з моменту укладення електронного договору надає позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, вказаний позичальником у заявці (а.с. 139-142).
Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу про те, що відповідач в особистому кабінеті чи договорі зазначала будь-які банківські рахунки чи банківські картки, а заявка на отримання грошових коштів в кредит від 08.05.2019 року, хоч і містить номер банківської картки НОМЕР_2 , але не підписана, так як не містять ні власноручних ні електронних підписів сторін і тому не може вважатися доказом того, що відповідач при укладенні кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року зазначила номер банківської картки НОМЕР_2 .
Позивачем не доведено, що відповідач під час надання особистих даних позичальника в особистому кабінеті та при укладенні кредитного договору зазначала номер рахунку/платіжної картки отримувача НОМЕР_2 про який повідомляє ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у довідці щодо виконання кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року (а.с.124).
Оскільки жодних доказів того, що в особистому кабінеті чи кредитному договорі відповідач вказувала для отримання коштів за кредитним договором № 870659680 від 08 травня 2019 року саме банківську картку номер НОМЕР_2 матеріали справи не містять, суд відхиляє як неналежний доказ про перерахування коштів ОСОБА_1 довідку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» щодо виконання кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року.
При цьому, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за договором позики сам по собі не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості перед позивачем та розмірів такої заборгованості.
З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог, позивач не надав належних доказів, які підтверджують надання ним відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені наявним у матеріалах справи договором позики, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за договором позики.
Проаналізувавши надані позивачем докази, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредиту в розмірі 5000,00 грн.
Суду також не надано жодного розрахунку заборгованості з моменту її виникнення за кредитним договором № 870659680 від 08 травня 2019 року до її формування у сумі 14350,00 грн грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 9350,00 грн - заборгованість по відсоткам. Таким чином, розрахунок ціни позову за даним кредитом є сталим числом, не містить дійсного розрахунку у часі в динаміці виникнення заборгованості. Позивачем надано суду Розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснений позивачем лише за період з з 28 травня 2020 року по 31 жовтня 2025 року (а.с. 11). Такий спосіб доказування унеможливив встановлення судом фактичних обставин справи щодо виникнення та формування заборгованості.
За відсутності доказів видачі кредиту первісним кредитором, за відсутності розрахунку формування заборгованості за кредитом, відсутні підстави для задоволення позову.
В матеріалах справи міститься Договір факторингу №28/1118-01 укладений 28 листопада 2018 року між TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а.с. 7).
03 січня 2019 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20190103, у відповідності до умов якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 8 від 28.05.2020 до Договору факторингу № 20190103 від 03 січня 2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 14350,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 9350,00 грн - заборгованість по відсоткам.
Відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 укладеного 28 листопада 2018 року між TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»: кредитний договір - кредитний договір, укладений між клієнтом і боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критеріям: боржником за кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме в реєстрах прав вимоги (п. 1.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
Право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
Борг - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (п. 1.4 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року). 
Реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників що відступається за цим договором. Форма реєстру прав вимоги наведена в додатку № 1 до цього договору (п. 1.5 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
Пунктом 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторони погодили, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Договір факторингу №28/1118-01 підписаний обома сторонами 28 листопада 2018 року.
Проте, кредитний договір № 870659680 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ОСОБА_1 датований 08 травня 2019 року (тобто оформлявся після дати укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року). 
Позивачем не надано суду доказів того, що строк дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було продовжено до 08 травня 2019 року і даний договір факторингу діяв на час укладення кредитного договору № 870659680 від 08 травня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та що право вимоги за кредитним договором № 870659680 від 08 травня 2019 року, перейшло від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (відсутній витяг з реєстру прав вимог).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач виходив з того, що в ході факторингового ланцюгу право вимоги до відповідача перейшло до позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №870659680 від 08 травня 2019 року, оскільки позивачем не доведено видачу кредиту відповідачу первісним кредитором та перехід права вимоги за кредитним договором №870659680 від 08 травня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (відсутнє підтвердження продовження строку дії договору до 08 травня 2019 року та відсутній витяг з реєстру прав вимог), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
За відсутності доказів видачі кредиту первісним кредитором, за відсутності розрахунку формування заборгованості за кредитом, за відсутності доказів переуступки права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», доводи позивача не можуть бути підставою для задоволення позову.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн (а.с. 6) покладаються на позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
На підтвердження понесених судових витрат відповідач надав до суду договір № 2025/03/12-01 про надання правничої допомоги від 12 березня 2025 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Данильчук С.Г., ордер на надання правничої допомоги серія АХ № 1318249, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Данильчука С.Г. та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1301/1 від 13.01.2026, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Данильчуку С.Г. 5000,00 грн на підставі договору № 2025/03/12-01 про надання правничої допомоги від 12 березня 2025 року (а.с. 43, 44, 46-47, 48). Вказаними доказами відповідач довела, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) слід покласти на позивача та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) у сумі 5000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 203, 205, 207, 509, 510, 512, 514, 519, 526, 610, 612, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 9, 10, 12, 13, 15, 76-81, 82, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
У задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, ІВАN № НОМЕР_5 в АТ «ТАСкомбанк».
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: | | О.  А.  Морозовська