КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року м. Київ справа №320/53917/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту також відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень, листопад і грудень 2023 року, за березень, квітень, травень, червень, липень і серпень 2024 року пропорційно дням та місяцям перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 21.08.2023 по 31.08.2024;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень, листопад і грудень 2023 року, за березень, квітень, травень, червень, липень і серпень 2024 року пропорційно дням та місяцям перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 21.08.2023 по 31.08.2024.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що він є військовослужбовцем, який 21.08.2023 під час виконання військових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини, отримав мінно-вибухову травму, а також множинні вогнепальні осколкові поранення, акубаротравму, що підтверджується відповідними доказами.
Позивач пояснив, що протягом тривалого часу перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок отриманого поранення та у відпустці за станом здоров`я. Після відпустки позивач продовжив стаціонарне лікування та в подальшому йому було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Таким чином, враховуючи перебування на стаціонарному лікуванні, а також період відпустки у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, позивач зазначив про наявність у нього права на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за такий період.
Бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень, листопад і грудень 2023 року, за березень, квітень, травень, червень, липень і серпень 2024 року пропорційно дням та місяцям перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 21.08.2023 по 31.08.2024 слугувала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 позивачу поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2026 замінено відповідача Військову частину НОМЕР_2 , правонаступником - Військовою частиною НОМЕР_1 (далі по тексту також відповідач, НОМЕР_1 ).
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що на підставі наказів командира, які видавалися після надходження необхідних підтверджуючих документів, позивачу було нараховано та виплачено за жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень 2024 року було додаткову винагороду у збільшеному розмірі, а саме: у вересні 2023 року позивач отримав «бойові» за 1 день, у жовтні 2023 року – за 30 днів (сума ~96 774 грн пропорційно дням), у листопаді та грудні 2023 року – по 100 000 грн, у січні 2024 року – 100 000 грн, у лютому 2024 – 100 000 грн, при звільненні (у вересні 2024 року) зроблений перерахунок та виплачено 56 666,67 грн (за 17 днів).
Щодо заявлених у позовній заяві періодів, відповідач стверджує, що додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн за вересень, листопад і грудень 2023 року була нарахована та виплачена із затримкою у зв`язку з оформленням документів.
Щодо періоду з лютого по квітень 2024 року, відповідач зазначив, що цей період був спірним у зв`язку з тривалістю лікування позивача та необхідністю проходження ним військово-лікарської комісії, після проходження якої у травні 2024 року позивача було визнано непридатним до військової служби за станом здоров`я та рекомендовано виключити його зі списків особового складу. Відповідач стверджує, що саме відсутність підтверджуючих документів у лютому - квітні 2024 року вплинула на процес виплат.
Щодо періоду з травня по серпень 2024 року, відповідач вважає, що відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за означений період у зв`язку з тим, що після визнання непридатним до військової служби позивач перестає відповідати критеріям, визначеним Постановою №168, а період його остаточної реабілітації вже не може розглядатися як період проходження військової служби.
У відзиві відповідач визнав, що станом на момент розгляду справи позивачу не виплачено додаткову винагороду у збільшеному розмірі за період з лютого 2024 року та зазначив, що відсутність нарахувань за деякі періоди була зумовлена також затримками в поданні інформації з боку самого позивача.
Відповідач стверджує, що командування військової частини НОМЕР_2 в частині виплати позивачу грошового забезпечення за період стаціонарного лікування позивача та період його перебування у відпустці для лікування діяло у відповідності до норм законодавства України, окрім періоду виплати позивачу грошового забезпечення за період з 24.03.2024 по 31.06.2024, за який військова частина здійснила безпідставну, неправомірну виплату позивачу грошового забезпечення. Невиплата позивачу грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, після 23.03.2024, сталась з вини Військово-лікарської комісії Національного Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний Госпіталь», м. Київ, яка, здійснивши медичне обстеження позивача на підставі направлення військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2024, направивши позивача на лікування, не прийняла відповідне рішення «про потребу подальшого лікування» та не направила відповідну довідку військовій частині НОМЕР_2 встановленим порядком.
Також відповідач наполягає на пропуску позивачем строку звернення до суду.
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Проте, судом не розглядається питання пропуску строків звернення до суду з огляду на те, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 позивачу поновлено строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги в розмірі 100000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень, листопад і грудень 2023 року, а також за березень, квітень, травень, червень, липень 2024 року, пропорційно дням та місяцям його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 21 серпня 2023 року по 31 серпня 2024 року; про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову допомогу в розмірі 100000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень, листопад і грудень 2023 року, а також за березень, квітень, травень, червень, липень 2024 року, пропорційно дням та місяцям його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 21 серпня 2023 року по 31 серпня 2024 року.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 є громадянином України, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 08.12.2022 №950 солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 4 взводу резерву рядового складу 1 роти рядового складу ВЧ НОМЕР_3 , призначеного наказом Командира ВЧ НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.11.2022 №179-РС, позивача призначено стрільцем 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_5 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.02.2023 №98 позивача призначено стрільцем 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.03.2023 №138 позивача призначено стрільцем-снайпером механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти ВЧ НОМЕР_2 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 21.08.2023 №300 позивач вважається таким, що вибув з 21.08.2023 на лікування після бойового поранення до м. Запоріжжя ВЧ НОМЕР_6 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.08.2023 №2794/3, виданої ВЧ НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_1 21.08.2023 близько 09:00 год. Отримав мінно-вибухову травму, множинні вогнепальні осколкові поранення лівого плеча; вогнепальне осколкове поранення правого плеча з наявністю стороннього тіла; вогнепальне осколкове сліпе поранення правої лопатки ділянки, крижової ділянки спини; вогнепальне осколкове сліпе поранення потилиці; закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; акубаротравма без пошкодження цілісності барабанної перетинки за обставин: 21.08.2023, західніше АДРЕСА_1 , внаслідок мінометного обстрілу, знаходячись на позиції, під час захисту Батьківщини, внаслідок умисних проти умисних протиправних дій з боку збройних сил російської федерації, а саме: під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області.
Травма не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення чи навмисного нанесення собі тілесного ушкодження, чи самогубства, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 01.09.2023 №311 позивач з 01.03.2023 прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікування у м. Запоріжжя, НКП «Міська клінічна лікарня №1» ЗМР.
Відповідно до довідки ВЛК від 01.09.2023 №9693, виданої ВЧ НОМЕР_6 позивачу проведено медичний огляд ВЛК при ВЧ НОМЕР_6 01.09.2023, за результатами якого встановлено, що ним отримано травму легкого ступеня, ТАК, пов`язану з проходженням військової служби, та зазначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 02.09.2023 №312 позивач вибув з 02.09.2023 у лікувальну відпустку після поранення на підстав рапорту №1319 від 02.08.2023 та довідки ВЛК №9693 від 01.09.2023.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 01.10.2023 №341 позивач вважається таким, що прибув з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою і приступив до виконання службових обов`язків 01.10.2023.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 25.10.2023 №365 позивача звільненя із займаної посади та зараховано у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 з 24.10.2023
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 22.11.2023 №394 позивач вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків 22.11.2023 з лікування (стаціонарного лікування та проходження ВЛК) у м. Київ ІТО НАМН України.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 23.11.2023 №395 позивач вважається таким, що вибув з 23.11.2023 у лікувальну відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб до 22.12.2023. 
Відповідно до свідоцтва про хворобу №11045, виданого Центральною військово-лікарською комісією ЗСУ 03.05.2024 вх. №2675 у розділі «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва» вказано, що травма є тяжкою, травма, поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини; захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, та також, що позивач є непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Рапортом від 31.05.2024 позивач звернувся до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира ВЧ НОМЕР_2 про нарахування та виплату йому додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, у встановленому розмірі за 2023 та 2024 роки пропорційно дням та місяцям перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з долученням до рапорту медичної документації, направлень.
Листом ВЧ НОМЕР_2 від 25.08.2024 №1669/2484 на звернення позивача на гарячу лінію повідомлено, що після отримання поранення 21.08.2023 він перебував на безперервному стаціонарному лікуванні у періоди з 21.08.2023 по 23.08.2023, з 23.08.2023 по 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 , прибувши у ВЧ та відповідно до направлення від 25.11.2023 знову вибув для продовження лікування. Лікування позивача відбувалось з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024. В подальшому, згідно направлення ВЧ НОМЕР_2 від 07.02.2024 №1669/84ВЛК позивач проходив ВЛК та згідно свідоцтва про хворобу гарнізонної ВЛК НВМКЦ «ГВКГ» №11045 від 03.05.2024 ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. За період стаціонарного лікування з 21.08.2023 по 22.12.2023 позивачу було виплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн на місяць (за виключенням непідтвердженого періоду лікування з 02.09.2023 по 13.09.2023, доплата за який відбулась у березні 2024 року згідно нарахувань за лютий 2024 року). В подальшому (з грудня 2023 року) позивач отримував лише грошове забезпечення через відсутність у військовій частині належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують проходження позивачем стаціонарного лікування, пов`язаного з пораненням.
Також зазначено, що з метою встановлення правомірності виплати позивачу грошового забезпечення та невиплати додаткової винагороди за період стаціонарного лікування, починаючи з 27.11.2023, командиром ВЧ НОМЕР_2 призначено службове розслідування, за наслідками якого командиром буде прийняте правове рішення щодо наявності або відсутності підстав для виплати додаткової винагороди за період лікування з 27.11.2023.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.09.2024 №281 позивача, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.08.2024 №139-6-РС, з 27.09.2024 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168, у розмірі по 100000,00 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, неправомірною, позивач звернувся до суду з цим позовом, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Положеннями статті 65 Основного Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до рішення Великої палати Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018, виходячи зі змісту статей 17, 65 Основного Закону України Конституційний Суд України вважає, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції. Тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення. Щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України. Отже, закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей.
У рішенні Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(II)/2022 наголошено на тому, що Конституційний Суд України зважає на реалії, пов`язані зі збройною агресією Російської Федерації проти України, роль Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності. Відповідні конституційні принципи є осердям конституційного ладу України, тож від їх захисту залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина. 
З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України.
Виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни – України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності. Беручи до уваги, що врегулювання відповідних питань належить до розсуду Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та інших органів державної влади в межах їх конституційних повноважень, Конституційний Суд України також наголошує на тому, що заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України. (Абзаци четвертий – сьомий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини) Підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Захист суверенітету та територіальної цілісності України є "найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу" (частина перша статті 17 Основного Закону України). В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі по тексту також - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991№ 2011-XII (далі по тексту також - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2024 №419 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» доповнено таким змістом: «в абзаці другому пункту 1-1 слова «діях та заходах» замінити словами «діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань».
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233 (який застосовується з 01.02.2023) внесено зміни до Порядку №260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
Пунктами 11, 12 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 №260та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яким, серед іншого, у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24 лютого 2022 року).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена Додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку № 5).
У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою №168, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, виплата якої, з одного боку, має регулярний щомісячний характер, а, з іншого, - обмежена строком дії воєнного стану в Україні.
При цьому, правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом і мають компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.
В умовах збройної агресії рф проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.
Як вже зазначалося судом, в силу положень статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Спірні правовідносини в межах означеної справи виникли у зв`язку з невиплатою збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням травми під час безпосередньої участі військовослужбовця (позивача) у бойових діях, під час захисту Батьківщини.
У справі, що розглядається, ключовим питанням є наявність/відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до Постанови № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 21.08.2023, з приводу чого суд зазначає таке.
Як вже зазначалося судом, згідно з пунктом 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведеної правової норми висновується, що додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому у період, який охоплює час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, приписи Постанови № 168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Позиція аналогічного змісту викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2025 у справі № 600/3296/23-а.
У період, який охоплює час перебування військовослужбовця у відпустці для лікування, приписи Постанови № 168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 380/20587/23, від 27.08.2025 у справі № 280/7364/23, від 24.09.2025 у справі №620/3407/24 та інші.
Судом встановлено, що військовою частиною НОМЕР_2 видано позивачу довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.08.2023 №2794/3, в якій зазначено, що солдат ОСОБА_1 21.08.2023 близько 09:00 год. отримав мінно-вибухову травму, множинні вогнепальні осколкові поранення лівого плеча; вогнепальне осколкове поранення правого плеча з наявністю стороннього тіла; вогнепальне осколкове сліпе поранення правої лопатки ділянки, крижової ділянки спини; вогнепальне осколкове сліпе поранення потилиці; закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; акубаротравма без пошкодження цілісності барабанної перетинки за обставин: 21.08.2023, західніше н.п. Старомайорськ Донецької обл., внаслідок мінометного обстрілу, знаходячись на позиції, під час захисту Батьківщини, внаслідок умисних проти умисних протиправних дій з боку збройних сил російської федерації, а саме: під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області.
Травма не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення чи навмисного нанесення собі тілесного ушкодження, чи самогубства, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
У довідці ВЛК від 01.09.2023 №9693 зазначено, що травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Травму віднесено до легкого ступеня.
Довідкою ВЛК від 22.11.2023 №3851 підтверджено, що травма позивача, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Травму віднесено до легких.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до постанови ВЛК від 03.05.2024 №11045 підтвердженим є факт поранення позивача, отриманого у зв`язку із захистом Батьківщини, а також отримання ним тяжкої травми.
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста №282369-492633 від 08.09.2023 позивачу діагностовано ушкодження внаслідок військових дій вогнепальної та іншої зброї; МВТ (21.08.2023). Вогнепальний забій лівого променевого нерва. Інфіковані вогнепальні рани ділянки зовнішньої поверхні лівого плеча, правої задньо-аксілярної ділянки, правої паравертебральної ділянки грудного відділу хребта, медіальної ділянки поперекового відділу хребта.
Військовою частиною НОМЕР_2 позивачу видано направлення на реабілітаційне лікування до КМКЛ №6 відділення фізичної та реабілітаційної медицини.
Військовою частиною НОМЕР_2 позивачу видано направлення на стаціонарне лікування до «ІТО НАМНУ» від 13.09.2023 №2945/3, направлення на ВЛК до НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 07.02.2024 №669/84ВЛК.
Наявними в матеріалах справи виписками з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджено:
- випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 26.09.2024 підтверджено проходження позивачем реабілітаційного циклу з 31.08.2024 по 26.09.2024;
- випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06.09.2024 підтверджено надходження позивача у стаціонар 31.08.2024 з діагнозом МВП лівого плечевого поясу, ділянки плечового суглобу та попереку, нейропатія лівої верхньої кінцівки, контузія;
- випискою з медичної карти стаціонарного хворого №11544 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 19.08.2024 по 30.08.2024 з основним діагнозом - наслідки внутрішньої черепної травми ЦВХ. Транзиторна ішемічна атака в ВББ (19.08.2024). Стан перенесеної МВТ: ЗЧМТ, струс ГМ, вогнепальні осколкові поранення потиличної ділянки, обох плечей, правої лопаткової області, поперекової ділянки, ліковані оперативно ( 21.08.2023) у вигляді двобічної пірамідної недостатності, стійкого цефалгічного синдрому, виражених статико-динамічних та статико-локомоторних розладів, посттравматичної двобічної сенсо-невральної приглухуватості, мнестичного зниження, посттравматичної невропатії лівого променевого нерву з вегетативно-сенсорними розладами, двобічного післятравматичного амаврозу. Посттравматичний церебральний арахноїдит у вигляді прогресуючої посттравматичної енцефалопатії, з вираженою лікворно-гіпертензійною недостатністю, вегетативно-судинними ризами змішаного генезу;
- довідкою від 15.09.2024 №65 підтверджено лікування позивача у період з 17 липня по 15 серпня 2024 року у ЛРМЦ «Наш Дім». Діагноз: стан після МВТ (21.08.2023) з детальним описом;
- виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1648 підтверджено перебування позивача у госпіталі з 24.06.2024 по 15.07.2024 з діагнозом - Стан після МВТ (21.08.2023) з детальним описом;
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7325 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 17.05.2024 по 24.06.2024 з основним діагнозом - наслідки мінно-вибухової травми (21.08.2023);
- медичним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1088 підтверджено перебування позивача у госпіталі з 16.04.2024 по 14.05.2024 з діагнозом - стан після МВТ (21.08.2023);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №576 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 12.01.2024 по 05.02.2024 з основним діагнозом - стан після мінно-вибухової травми (21.08.2023);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №17534 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 27.12.2023 по 10.01.2024 з основним діагнозом - стан після мінно-вибухової травми (21.08.2023);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №17119 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 18.12.2023 по 25.12.2023 з основним діагнозом - стан після мінно-вибухової травми (21.08.2023);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №16071 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 27.11.2023 по 18.12.2023 з основним діагнозом - стан після мінно-вибухової травми (21.08.2023);
- довідкою-випискою із медичної карти стаціонарного хворого №594838 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 14.09.2023 по 22.11.2023 з основним діагнозом - ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї; МВТ (21.08.2023);
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4017 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні 01.09.2023 з основним діагнозом - МВТ (21.08.2023). ВОСП: осколкові сліпі поранення м`яких тканин правого плеча, лівого передпліччя, спини. ЗЧМТ. СГМ. Акубаротравма. Посттравматична нейропатія серединного нерва зліва з порушенням чутливості;
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9554 підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 21.08.2023 по 23.08.2023 з основним діагнозом - МВТ (21.08.2023).
При цьому, жодних зауважень щодо змісту означених виписок, як і до постанови ВЛК від 03.05.2024 №11045, в якій зазначено, що поранення позивача отримане у зв`язку із захистом Батьківщини, а також отримання ним тяжкої травми, відповідачем не висловлено, що має наслідком підтвердження факту поранення позивача 21.08.2023, отриманого у зв`язку із захистом Батьківщини, та про те, що таке поранення є тяжким.
Тобто, підтвердженими документально є періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини з 21.08.2023 по 23.08.2023, 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024  та 31.08.2024.
Спірними позивачем зазначено наступні місяці ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168: вересень, листопад та грудень 2023 року, березень - серпень 2024 року.
Тобто, відповідачем підтверджено наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024.
Позивач зазначив, що у період з 02.09.2023 по 13.09.2023 він самостійно звертався до відділення хірургії хребта зі спінальним (нейрохірургічним) центром ДУ (ІТО НАМІНУ», де отримав медичну допомогу, зокрема, хірургічну обробку та перев`язку ран.
На підтвердження означених обставин позивачем долучено до матеріалів справи консультаційний висновок спеціаліста від 08.09.2023 №282369-492633, в якому зазначено про здійснення огляду та перев`язки з гіпертонічним розчином.
Проте, означений консультаційний висновок не є доказом перебування позивача у період з 02.09.2023 по 13.09.2023 на стаціонарному лікуванні поранення/травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для нарахування додаткової винагороди у збільшеному розмірі відповідно до Постанови №168.
Судом також відхиляються доводи позивача щодо проходження ним лікування у період з 17.07.2024 по 15.08.2024 в ЛРМЦ «Наш дім», оскільки довідка від 15.09.2024 №65 не підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні поранення/травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для нарахування додаткової винагороди у збільшеному розмірі відповідно до Постанови №168.
Щодо 30-денної відпустки за станом здоров`я, починаючи з 01.09.2023, суд зазначає, що означені доводи не підтверджені документально. На противагу означеному, матеріалами справи підтверджено, що позивач 01.09.2023 та з 14.09.2023 по 22.11.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, що свідчить про відсутність підстав вважати його таким, що перебував у відпустці у цей період.
З картки особового рахунку позивача за 2022 - 2024 роки вбачається, що у вересні 2023 року йому було нараховано додаткову винагороду у сумі 3333,33 грн, у листопаді 2023 року - 100 000 грн, у грудні 2023 року - 100 000 грн, з березня по серпень 2024 року - 0,00 грн.
Водночас, відсутність в матеріалах справи доказів виплати позивачу додаткової винагороди за означені періоди унеможливлює встановлення факту вчинення відповідачем дій, направлених на фактичну виплату ОСОБА_2 у повному обсязі додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 в розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024.
Судом не приймається в якості належного та допустимого доказу надана відповідачем картка особового рахунку позивача з огляду на те, що вона не підтверджує здійснення позивачу спірних виплат додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за листопад та грудень 2023 року.
Судом також не приймається в якості доказу на підтвердження нездійснення виплати спірної додаткової винагороди виписка за картковим рахунком позивача з огляду на те, що зазначені в ній суми надходжень неможливо ідентифікувати як грошове забезпечення/додаткову винагороду.
Як вже зазначалося судом, у період, який охоплює час перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, приписи Постанови № 168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із таким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Таким чином, враховуючи наявність у виписках із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 у періоди з 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024 основного діагнозу - МВТ (21.08.2023), визнаного постановою ВЛК від 03.05.2024 тяжкою травмою/пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди за означені періоди відповідно до Постанови №168 у розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні.
Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за періоди з 2901.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024 додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити ті дії, від виконання яких він безпідставно ухилився, а саме: зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу за періоди з 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум.
При цьому, задоволення вимог у такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності у позивача правових підстав на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн після визнання його непридатним до військової служби як таких, що не підтверджені нормативно та є суб`єктивними домислами ВЧ НОМЕР_1 .
В свою чергу, підставою для припинення здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі, передбаченої Постановою №168, є припинення підстав, за яких така додаткова винагорода нараховується та виплачується позивачу, зокрема, зміна тяжкості отриманої позивачем травми/зміна причинного зв`язку поранення/припинення статусу позивача як військовослужбовця тощо.
Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за спірні періоди додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 за час перебування на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я у розмірі 100 000,00 грн та зобов`язання відповідача здійснити її нарахування та виплату за спірний період 100 000,00 грн з огляду на законодавчо визначений порядок здійснення таких нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, а не по 100000 грн.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити частково.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_7 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за періоди з 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за періоди з 01.09.2023, з 14.09.2023 по 22.11.2023, з 27.11.2023 по 18.12.2023, з 18.12.2023 по 25.12.2023, з 27.12.2023 по 10.01.2024, з 12.01.2024 по 05.02.2024, з 16.04.2024 по 14.05.2024, з 17.05.2024 по 24.06.2024, з 24.06.2024 по 15.07.2024, з 19.08.2024 по 30.08.2024 та 31.08.2024 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.