ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/8570/25 пров. № А/857/43648/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (головуючий суддя Борискін С.А., м. Рівне) у справі № 460/8570/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просить визнати протиправними дії та зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати і виплатити з 01.01.2020 до 21.07.2022 та з 22.07.2022 до 29.03.2024 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 01.01.2020 по день фактичної виплати грошового забезпечення; визнати протиправними дії та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити з 29.03.2024 до 14.02.2025 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.03.2024 по день фактичної виплати грошового забезпечення; зобов`язати МОУ здійснити фінансування розпорядника коштів другого рівня з бюджетної програми видатків №2101020 коштів для проведення виплати ОСОБА_1 невиплаченого грошового забезпечення за період служби з 01.01.2020 до 21.07.2022, з 22.07.2022 до 29.03.2024, з 29.03.2024 до 14.02.2025, виходячи із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704; визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 перерахувати і виплатити компенсацію при звільненні за невикористані ОСОБА_1 дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, обчисливши її суму виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації при звільненні за невикористані ОСОБА_1 дні оплачуваних відпусток за весь час затримки виплати; зобов`язати МОУ здійснити фінансування розпорядника коштів другого рівня з бюджетної програми видатків №2101020 коштів для проведення виплати ОСОБА_1 невиплаченої компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, обчисливши її суму виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”; стягнути з ВЧ НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при виключенні зі штату (звільненні) ОСОБА_1 в сумі 201715,20 грн; стягнути з ВЧ НОМЕР_1 середній заробіток з розрахунку середньоденної заробітної плати 1226,41 грн за час затримки розрахунку при виключенні зі штату (звільненні) за період з 14.02.2025 до дати ухвалення судового рішення у даній справі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.05.2022 до 19.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2022, 2023 роки без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 29.01.2020 до 04.04.2020 та з 01.03.2022 до 19.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2020, 2022, 2023 роки з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2022 та 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, та з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено всі обставини, що мають значення для справи.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що грошова винагорода, передбачена Постановою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» мала постійний характер, виплачувалась позивачу щомісячно і з її суми сплачувався єдиний соціальний внесок, тому її розмір підлягає врахуванню до складу грошового забезпечення, для обчислення сум допомог та компенсації за невикористані відпустки. Зазначає, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки розраховується виходячи з посадового окладу, а також інших елементів грошового забезпечення, у тому числі з додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Вказує, що будь-яких застережень щодо неврахування додаткової винагороди у складі грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки, чинні нормативно-правові акти не містять.
Також скаржник наголосив, що в іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/8570/25 від 30 вересня 2025 року позивачем не оскаржується, а тому просить скасувати рішення суду в частині відмови щодо зобов`язання відповідача включити суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024, 2025 роки.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, зокрема, що додаткова винагорода, встановлена Постановою №168, є додатковою виплатою, розмір якої залежить від певних умов та не є фіксованим, та яка виплачується на підставі наказів начальника та лише на період дії воєнного стану, тобто тимчасово. Зазначене свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди, а тому вона не включається до складу грошового забезпечення.
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що засвідчується копією належного йому посвідчення від 08.11.2018 серії НОМЕР_3 (т.1, а.с.56).
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 10.04.2015 №77, лейтенант ОСОБА_1 з 10.04.2015 був зарахований до списків особового складу цієї частини та на всі види забезпечення (т.1, а.с.74-76).
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 03.04.2020 №72, капітана ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас за підпунктом “а” пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військову службу і військовий обов`язок” (у зв`язку із закінченням строку контракту), вирішено вважати таким, що справи і посаду здав, і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 04.04.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (т.1, а.с.77-80).
З 01.03.2022 позивач продовжив проходити військову службу у складі ВЧ НОМЕР_4 , про що стверджується відповідачами за змістом поданих ними відзивів на позовну заяву, а також підтверджується змістом довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 від 14.05.2025 (форма ОК-5) (т.1, а.с.57-60).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 21.07.2022 №216 капітана ОСОБА_1 , начальника відділу зберігання, призначеного наказом командувача Сил підтримки ЗСУ (…) на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння ВЧ НОМЕР_2 , вирішено вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 . З 21.07.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (т.1, а.с.81-31).
Судом установлено, що нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 у періоди проходження ним військової служби у складі ВЧ НОМЕР_4 з 10.04.2015 до 04.04.2020 та з 01.03.2022 до 30.04.2022 здійснювала фінансово-економічна служба цієї ж військової частини, що не заперечується сторонами справи та підтверджується довідкою з Реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 від 14.05.2025 (форма ОК-5), архівною довідкою від 28.03.2025 №179_2/ВихЗВГ/495 (т.1, а.с.84-91).
Також матеріалами справи стверджується, що з 31.05.2022 ВЧ НОМЕР_4 розформована у встановленому порядку, а її правонаступником є ВЧ НОМЕР_2 . Доказів протилежного судом не встановлено та відповідачем-1 не доведено.
Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.07.2022 №197, майора ОСОБА_1 (…), який прибув з ВЧ НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , з 22.07.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (т.1, а.с.94).
Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.04.2024 №108, майора ОСОБА_1 (…), призначеного наказом командувача Сил підтримки ЗСУ від 29.03.2024 №58 на посаду офіцера планування інженерно-технічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішено вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби. З 15.04.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (…) (т.1, а.с.95).
03.03.2025 представник позивача звернувся на адресу ВЧ НОМЕР_2 (ВЧ НОМЕР_4 ) та ВЧ НОМЕР_1 із адвокатськими запитами, у яких, зокрема, просив надати: 1) належним чином засвідчені витяги з наказів про зарахування/виключення ОСОБА_1 до/зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 , ВЧ НОМЕР_2 та ВЧ НОМЕР_1 ; 2) розрахунок розміру грошового забезпечення, яке виплачувалось ОСОБА_1 , за кожен календарний місяць служби в розрізі щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток; 3) інформацію про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт (т.1, а.с.61-66, 67-72).
У відповідь на адвокатський запит ВЧ НОМЕР_2 листом від 21.03.2025 №1389 повідомила, що ВЧ НОМЕР_4 розформована 31.05.2022, у зв`язку з чим всі відомості щодо нарахування грошового забезпечення та особові картки передані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого архіву МОУ (т.1, а.с.93), а також надала представнику позивача розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби у складі ВЧ НОМЕР_2 (т.1, а.с.96).
Вважаючи протиправними дії/бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за спірні періоди з урахуванням належних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а компенсації за невикористані дні відпустки – з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у період перед звільненням із військової служби отримувана позивачем додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, не мала характеру щомісячного додаткового виду його грошового забезпечення та виплачувалась йому лише в (за) окремі періоди (місяці) служби.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, суд апеляційної інстанції надає оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку із невключенням відповідачем до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
У частині другій статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третя статті 9 цього Закону).
За умовами частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до абзаців другого пункту 14 статті 10-1 цього Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» (абзац третій пункту 14 статті 10-1 Закону).
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В пункті 3 постанови №704 зазначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
За правилами пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 (у редакції, чинній на день звільнення позивача з військової служби), розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
З аналізу змісту наведених вище законодавчих положень висновується, що невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, підлягають компенсації виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які такий військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою, тобто за посадою, яку він займав на день звільнення зі служби.
Позивач ставить питання про включення до складу його місячного грошового забезпечення додаткової винагороди, встановленої постановою № 168, для обчислення грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168, в пункті 1 якої (на час виникнення спірних правовідносин) установив, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 580/9551/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого пункт 1 постанови № 168 чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. При цьому, в Академічному тлумачному словнику слово «постійний» визначається, зокрема, як: який триває ввесь час, не припиняючись і не перериваючись;
- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання військовослужбовцем участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- визначається наказами командирів (начальників).
Отже, за відсутності принаймні однієї із вказаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.
Відповідно Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
З огляду на зміст пункту 1 постанови №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.
Колегія суддів звертає увагу на правову природу додаткової винагороди та погоджується з судом першої інстанції, що така не є постійним додатковим видом грошового забезпечення.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки ФУ Генштабу ЗСУ від 16.06.2025 №305/396 під час проходження позивачем військової служби у складі ВЧ НОМЕР_1 додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, нараховувалась та виплачувалась йому: у червні (за травень) 2024 року в сумі 38096,77 грн; у вересні (за серпень) 2024 року – 3870,97 грн; у жовтні (за вересень) 2024 року – 19000,00 грн; у листопаді (за жовтень) 2024 року – 967,74 грн; у лютому (за лютий) 2025 року – 6428,58 грн. В інші місяці вказаного періоду означена додаткова винагорода позивачу не нараховувалась та не виплачувалась (т.1, а.с.239).
З наведеного вбачається, що у період перед звільненням із військової служби отримувана позивачем додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не мала характеру щомісячного додаткового виду його грошового забезпечення та виплачувалась йому лише в (за) окремі періоди (місяці) служби.
Як наслідок, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки військовослужбовцю.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 460/8570/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя | | Л. П. Іщук
судді | | І. М. Обрізко
| | М.А. Пліш